Апеляційне провадження № 22-ц/824/10113/2021

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 жовтня 2021 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер 357/10482/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.,
            розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 ,
            на   рішення  Білоцерківського  міськрайонного суду Київської області, ухваленого 13 квітня 2021 року в приміщенні суду під головуванням судді Орєхова О.І., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
 У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з позовом про збільшення розміру аліментів на особисте утримання дружини.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 21 жовтня 2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/9256/19 стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнаючи розмір аліментних платежів, суд виходив з того, що відповідач не працює та не має стабільного доходу, знаходиться на матеріальному утриманні своєї матері, а відтак, присудив до стягнення 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. 
25 листопада 2019 року рішення суду набрало законної сили. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати позивачу матеріальної допомоги, в тому числі, сплачувати аліменти. Має заборгованість по аліментам з 19 серпня 2019 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 4 969 грн. 
Сума стягнутих аліментів є недостатньою для матеріального утримання позивача, забезпечення задовільного рівня життя, враховуючи, що позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та на її повному матеріальному утриманні знаходиться малолітня дитина. 
З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальне становище платника аліментів значно змінилося, він офіційно працевлаштований та має додатковий високий дохід, що дає правові підстави позивачу просити суд збільшити розмір аліментних платежів. 
Просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання судовим рішення законної сили і до досягнення дитиною трирічного віку та стягнути понесені судові витрати на сплату правничої допомоги у розмірі 2 500 грн. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства розглянув справу без оцінки наданих нею доказів, а саме не звернув уваги на те, що за актом оцінки потреб сім`ї/особи, підготовленого БМЦСССДМ, відповідач повідомив, що працює монтажником, має заробітну плату 4800,00 грн. та додатковий заробіток у розмірі 20 000,00 грн. щомісячно.
До того ж, поза увагою суду залишилося те, що відповідач  в добровільному порядку не бажає виплачувати аліменти, однак його матеріальне становище покращилось з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів.
Також суд першої інстанції надав невірну оцінку витребуваній з банку виписки по рахунку відповідача з якої вбачається, що по його рахунку відбувається значний обіг коштів. 
А посилання суду на те, що кошти на його картці зараховані за виконані роботи і в подальшому перераховані директору ОСОБА_5 є припущенням, оскільки останній є фізичною-особою підприємцем і кошти за його послуги мають надходити саме йому, а не на карткові рахунки його працівників.
Вважає хибним посилання суду першої інстанції і на те, що у позивача є грошові кошти на картковому рахунку, оскільки визначення матеріального становища отримувача аліментів не входить до обставин, які враховуються судом при визначення розміру аліментів.
Також просила стягнути на користь позивача з відповідача витрати на правову допомогу у  розмірі 2500 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, не надходило.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
            Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2019 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення ним повноліття, стягувати з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на її утримання в розмірі 600,00 гривень, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, зазначеним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в сумі 768,40 гривень ( а. с. 22-28 ).
Вищевказане судове рішення набрало законної сили, про що не спростовано сторонами.
25 листопада 2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист на підставі рішення суду, в якому зазначено стягувати з відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , на її утримання в розмірі 600,00 гривень, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 29).
28 січня 2020 року постановою головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рябоконем М.В. відкрито виконавче провадження (а. с. 30).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальне становище відповідача не покращилося, доказів отримання доходів, зазначених позивачем в позовній заяві не надано, не доведено і того, що відповідач ухиляється від утримання позивача та дитини, що в своїй сукупності дало підстави для висновку про недоведеність вимог.
Апеляційний суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції таким, що ґрунтується на вимогах закону, є обґрунтованим, виходячи з наступного.
 Звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів на особисте утримання до 5000 грн., позивач наголошувала на тому, що матеріальне становище платника аліментів значно змінилося, він офіційно працевлаштований та має додатковий високий дохід, що дає правові підстави позивачу звернутися до суду з вказаним позовом.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Відповідно до ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви ( ч. 1 ст. 79 СК України ).
Встановлено, що з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 на її особисте утримання згідно рішення суду від 21.10.2019 року стягуються аліменти в розмірі 600,00 гривень, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2019 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, позивач звертаючись до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів на особисте утримання до 5000 грн. вважає, що матеріальне становище відповідача значно покращилося.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 дійсно працює у ФОП ОСОБА_5 з 02 березня 2020 року, згідно наказу № 2 від 28.02.2020 року на посаді монтажника з окладом згідно штатного розпису, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с. 55).
З довідки про доходи, виданої ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_4 від 07.10.2020 року вбачається, що останній дійсно працює з 02.03.2020 року по теперішній час та за травень 2020 року по жовтень 2020 року має загальну суму доходу без урахування аліментів в розмірі 28 892 грн. (а.с. 56).
Також з наданої довідки про доходи вбачається, що заробітна плата відповідача становила з травня 2020 року по серпень 2020 року у розмірі 4 723 грн. на місяць, а за вересень, жовтень 2020 року у розмірі 5000 грн.
В спростування зазначеному з боку позивача не надано до суду жодного належного доказу тому, що відповідач отримує більший дохід та має можливість сплачувати аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 5000 гривень.
Встановлено, що відповідач сплачує згідно рішення суду аліменти на дитину та особисте утримання позивача в загальному розмірі 1 900 грн., про що наголошував відповідач (1 300 грн. на дитину та 600 грн. на дружину).
Посилання позивача на виписку з банку по рахунку відповідача, на якому були зараховані періодично суми та чеські крони у зв`язку з чим останній має можливість сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду вказаної цивільної справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.
Згідно наданої з боку відповідача виписки з його карткового рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на рахунок останнього чеські крони не надходили, про що зазначала позивач в апеляційній скарзі.
Дійсно, з виписки вбачається, що на рахунок відповідача надходили кошти в різних сумах, однак вказані кошти, як пояснив відповідач були зараховані за виконані роботи, які в подальшому перераховувалися директору ОСОБА_7 , що знайшло відображення у наданих виписках по рахунку.
Посилання на те, що відповідач крім заробітної плати 4 800 грн. має додатковий заробіток у розмірі 20 000 грн., що відображено в Акті оцінки потреб сім`ї (а.с.34-37) не може бути враховано судом, і вказаний висновок суду колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки відповідач заперечував проти такого акту, наголошував, що йому не відомо про нього та такі відомості ним ніколи і нікому не надавалися, що і підтверджується матеріалами справи.
Окрім цього, вказаний Акт оцінки потреб сім`ї не містить жодного підпису відповідача ОСОБА_4 .
Посилання позивача в апеляційній скарзі стосовно того, що стягнутих сум аліментів недостатньо для матеріального утримання позивача, так як на її повному матеріальному утриманні знаходиться малолітня дитина не можуть слугувати беззаперечними підставами для скасування судового рішення, оскільки як встановлено вище, з відповідача на користь малолітньої дитини стягуються аліменти на підставі рішення суду.
Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського  міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                           
 
Судді: