Єдиний унікальний номер 234/16013/20 
Номер провадження 22-ц/804/2793/21        

Номер провадження 22-ц/804/2793/21                                                                                Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем    України

30 листопада 2021 року     Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді:              Корчистої О.І.
суддів:       Новікової Г.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря             Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/16013/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2021 року (суддя Заборський В.О.), 

                                                       встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 06 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №КТН3GА0000000016, на підставі якого банк надав останньому кредит в сумі 11 750 доларів США на термін до 06 лютого 2022 року. 
В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення тіла кредиту у розмірі 6734,92 доларів США.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року в сумі 6734,92 доларів США, що на час ухвалення рішення було еквівалентно 177936,59 гривень, та солідарно стягнуто судовий збір у розмірі 2669,05 гривень.
10 вересня 2018 року ОСОБА_1 особисто було сплачено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості по кредитному договору №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року у розмірі 180605,64 гривень, на підставі рішення суду від 04 серпня 2017 року.
18 грудня 2019 року рішенням Краматорського міського суду було визнано припиненим договір поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , що свідчить про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язання перед банком у повному обсязі, та у нього виникло право на зворотну вимогу (регрес) до ОСОБА_2 .
Просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, які сплачені в порядку регресу по кредитному договору №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» і договором поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в сумі 180605,64 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку регресу задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 177936,59 гривень та судовий збір в сумі 1779,36 гривень, а всього 179715,95 гривень. 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2021 року та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на момент сплати позивачем кредитору грошових коштів в сумі 180605,64 гривень на підставі рішення Краматорського міського суду від 04 серпня 2017 року, позивач та відповідач були солідарними боржниками і несли солідарну відповідальність.
Позивач не використав передбачені п. 2.3.3. Договору поруки права на переуступку права вимоги і отримання необхідних документів про виконання ним як поручителем зобов`язання в повному розмірі від кредитора.
Суд не звернув уваги, що відповідач також частково виконував рішення Краматорського міського суду від 04 серпня 2017 року. З 01 лютого 2018 року з його пенсії утримуються 20% від його нарахованої пенсії на погашення боргу.
Також судом не враховано, що на момент подання позову позивачем до суду, існувала заборгованість №КТН3GА0000000016 в сумі 7477,72 доларів США, що є еквівалентно 205099,65 гривень.
Якщо є заборгованість перед кредитором, то в повному обсязі позивачем не було виконано зобов`язання і тому не можна стверджувати про перехід прав та обов`язків від кредитора до нього.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Позивач ОСОБА_1 подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 просив залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №КТН3GА0000000016, відповідно до якого останній отримав грошові кошти (кредит) в розмірі 11750,00 доларів США на строк з 06 лютого 2008 року по 06 лютого 2022 року. 
З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», боржником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_1 укладено договір поруки №КТН3GА0000000016.
Рішенням Краматорського міського суду від 04 серпня 2017 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за по кредитному договору №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року в сумі 6734,92 доларів США, що еквівалентно 177936,59 гривень та судові витрати в сумі 2669,05 гривень.
10 вересня 2018 року, ОСОБА_1 добровільно виконано рішення Краматорського міського суду від 04 серпня 2017 року та сплачено заборгованість за кредитом та судові витрати в сумі 180 605,64 гривень.
Згідно п. 2.3.2 Договору поруки №КТН3GА0000000016 від 06.02.2008 року у разі виконання поручителем зобов`язання боржника за Договором про іпотечний кредит, поручитель має право зворотної вимоги до боржника.
ОСОБА_1 на підставі рішення суду виконав свої зобов`язання за Договором поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року, здійснивши виплату заборгованості по кредитному договору в сумі 6734,92 доларів США, що еквівалентно 177936,59 гривень та сплатив суму судових витрат у розмірі 2669,05 гривень.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та встановленим обставинам.
Так, відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Встановлено, що 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №КТН3GА0000000016, відповідно до якого останній отримав грошові кошти (кредит) в розмірі 11750 доларів США на строк з 06 лютого 2008 року по 06 лютого 2022 року. 
З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_2 своїх кредитних зобов`язань, 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», боржником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_1 укладено договір поруки №КТН3GА0000000016.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за по кредитному договору №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року в сумі 6734,92 доларів США, що еквівалентно 177936,59 гривень та судові витрати в сумі 2669,05 гривень.
10 вересня 2018 року, ОСОБА_1 як поручителем, виконано рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року про стягнення заборгованості та судових витрат в сумі 180605,64 гривень.
Згідно п. 2.3.2 Договору поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року у разі виконання поручителем зобов`язання боржника за Договором про іпотечний кредит, поручитель має право зворотної вимоги до боржника.
ОСОБА_1 на підставі рішення суду виконав свої зобов`язання за Договором поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року, здійснивши виплату заборгованості по кредитному договору в сумі 6734,92 доларів США, що еквівалентно 177936,59 гривень та сплатив суму судових витрат у розмірі 2669,05 гривень, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №55158018 від 18 вересня 2018 року.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України підстави заміни кредитора у зобов`язанні виникають у разі виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.
Таким чином, правовий аналіз норм частин першої, другої статті 544 ЦК України, частин другої, третьої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі виконання поручителем зобов`язання замість божника до поручителя переходить усі права вимоги у частині виконаного ним зобов`язання, а не усі за договором. При цьому таке право вимоги поручителя не залежить від повного чи часткового виконання поручителем первісного зобов`язання, оскільки переходить саме у частині виконаного поручителем, а не взагалі всього зобов`язання.
Отже, тлумачення відповідної норми як такої, що надає поручителю права вимоги до боржника лише у випадку виконання поручителем основного зобов`язання в повному обсязі, є помилковим, оскільки неправомірно позбавляє поручителя права компенсувати виконане за боржника зобов`язання стосовно тієї суми, яку поручитель відшкодував на користь кредитора замість боржника.
За наведених обставин, обсяг права вимоги поручителя має відповідати обсягу задоволених поручителем вимог кредитора за основним зобов`язанням. Тобто, якщо поручителем тільки частково виконано зобов`язання боржника, то поручитель набуває право вимоги до боржника лише у цій частині. Повне ж виконання поручителем зобов`язання боржника передбачає і повне відшкодування витрат поручителя.
Встановивши, що ОСОБА_1 виконав у повному обсязі рішення суду Краматорського міського суду від 04 серпня 2017 року, виконав свої зобов`язання за Договором поруки №КТН3GА0000000016 від 06 лютого 2008 року, здійснивши виплату заборгованості по кредитному договору в сумі 6734,92 доларів США, що еквівалентно 177936,59 гривень та сплатив суму судових витрат у розмірі 2669,05 гривень, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №55158018 від 18 вересня 2018 року, висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 177936,59 гривень є обґрунтованим.
Оскільки, до ОСОБА_1 як до поручителя, що виконав всі покладені на  нього зобов`язання,  перейшли усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі право на зворотну вимогу (регрес) до боржника.
Виконання кредитного зобов`язання було здійснене не за самостійним волевиявленням позивача як поручителя, а за ініціативою державного виконавця у примусовому порядку, на дії якого поручитель не міг вплинути.
Отже, висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені при вірному застосуванні ст. 512, 517, 556 ЦК України.
Такий висновок, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 759/17152/16-ц (провадження №61-9695 св 19).
Інші доводі апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, а також були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надано судом відповідну оцінку. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  367, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                

Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий                                                                                             О.І. Корчиста