ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року	Львів	Справа № 159/3919/21 пров. № А/857/17739/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Хобор Р.Б., 
при секретарі судового засідання:                     Ільченко А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2021 року у справі №159/3919/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції – Логвинюк І.М., час ухвалення – 17:32 год., місце ухвалення – м. Ковель, дата складання повного тексту – 26.08.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.21р. його було притягнуто до адмінвідповідальності у виді штрафу в сумі 850 грн. Приводом для накладення адмінстягнення стало врахування вказаним вище поліцейським того, що він ніби - то вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме, що він ніби - то о 03 год. 17 хв. 01.07.21 р. у м. Ковелі Волинської області, по вул. Варшавській, 23, керував транспортним засобом марки «Фольксваген пассат», д. н. з. НОМЕР_1 , з д. н. з., що не освітлювався у темну пору доби; що неможливо було роздивитись д. н. з. із відстані 20 м, чим порушив п. 2.9 «В» ПДР України, вчинивши адмінправопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що, дійсно, у вказаний у оскаржуваній постанові час він знаходився у м. Ковелі Волинської області, однак, по вул. Заводській. До авто, у якому він знаходився, підійшов поліцейський та сказав, що щодо нього буде винесено постанову; оскільки він керував транспортним засобом, д. н. з. якого не освітлюється. Він це заперечив, просив надати йому докази його винуватості, у чому поліцейський відмовив йому. Він просив відкласти розгляд справи на іншу дату, що було задоволено і розгляд справи було перенесено на 03.07.21р. 03.07.21р. відбувся розгляд справи і щодо нього було винесено оскаржувану постанову, хоча доказів його винуватості він не побачив. Вважає, що дії поліцейського по винесенню оскаржуваної постанови за таких обставин були незаконними, не відповідали вимогам ст. 283 КУпАП. Так місце ніби - то скоєного ним правопорушення і місце зупинення т/з є відмінним. Покликаючись на ч. 6 ст. 121 КУпАП, зазначає, що він не рухався, т/з - стояв. Додані до оскаржуваної постанови докази є недопустимими. Покликаючись на п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зазначає, що його права при винесенні оскаржуваної постанови були порушені.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2021 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, невірним встановленням обставин у справі. Апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, було помилково невірно встановлено дійсні обставини справи, оскільки доказів на підтвердження ніби його правопорушення відповідач до суду так і не надав.
Також апелянт вказує, про порушення порядку визначеного КУпАП щодо встановлення відповідного правопорушення при складанні відповідної постанови поліцейським, зокрема не було залучено двох свідків, які з відстані 20 метрів мали б побачити чи не побачити задній номерний знак авто яким керував позивач. Тобто порушення відповідного порядку встановлення та перевірки порушення є безумовною підставою вважати таку процедуру недійсною, а докази отримані внаслідок такого порушення є неналежними та не повинні прийматися судом до уваги. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідно до копії оскаржуваної постанови, о 10 год. 34 хв. 03.07.21 р. така була винесена поліцейським - інспектором роти з обслуговування м. Ковеля УПП у Волинській області ДПП Бублій О. В. у м. Ковелі Волинської області, по вул. Драгоманова, 19 щодо позивача за порушення вимог ПДР України о 03 год. 17 хв. 01.07.21 р. під час керування т/з - автомобілем марки «Фольксваген Пассат», р. н. НОМЕР_1 . Позивачеві інкриміновано те, що він керував цим т/з по вул. Варшавській, 23, та при цьому д. н. з. т/з не освітлювався у темну пору доби; неможливо було розгледіти д. н. з. з відстані 20 м, чи порушив п. 2.9 , пп. «в» ПДР України, та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. На позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що відповідачем надано достатні докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та винуватості позивача у вчиненні наведеного у оскаржуваній постанові адмінправопорушення.
Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).
Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
До письмового відзиву представником відповідача долучений диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовано спілкування поліцейського з позивачем, який стоїть біля автомобіля. Однак факту керування позивача транспортним засобом, перебування за кермом у процесі руху, переміщення тощо – не зафіксовано.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 6 ст. 121 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не містить доказів такого.
Отже, вищезазначені суб`єкти владних повноважень при винесенні рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 121 КУпАП про порушення вимог пп. «в» п. 2.9 ПДР діяли поза межами вимог чинного законодавства, оскільки відсутні докази, які б доводили факт порушення водієм Правил дорожнього руху.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 №459906 від 03.07.2021 винесену інспектором роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ст. лейтенантом поліції Бублій Оксаною Володимирівною за справою про адміністративне правопорушення за ч. 6 ст. 121 КУпАП про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню. 
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав. 
Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1135,00 грн. (454,00+681,00 ).
Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2021 року у справі №159/3919/21 – скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 №459906 від 03.07.2021 винесену інспектором роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП ст. лейтенантом поліції Бублій Оксаною Володимирівною за справою про адміністративне правопорушення за ч.6 ст. 121 КУпАП про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1135,00 (одна тисячі сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор 	
Повне судове рішення складено 02.12.2021