Ухвала
 
06 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 747/37/21
провадження № 61-18107ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Талалаївської селищної ради Чернігівської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у січні 2021 року    ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Талалаївської селищної ради Чернігівської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що     ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її тітки ОСОБА_3 . За життя тітка отримала у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,78 га, згідно Державного акту серії III ЧН №026322, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №16 від 28 січня 2002 року по Чернецькій сільській раді. 
 
Позивач зазначала, що вона не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку через відсутність кадастрового номера земельної ділянки. При зверненні до органу Держгеокадастру виявилось, що при розпаюванні кормових угідь було допущено помилки, в результаті чого на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 , накладаються інші земельні ділянки, в тому числі, і земельна ділянка ОСОБА_2 . 
 
Позивач стверджувала, що порушено її право на отримання спадщини, яке підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , у Державному земельному кадастрі, а також шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на дану земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
ОСОБА_1 просила: скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 7425385000:06:001:1484, площею 0,2978 га, яка розташована у с. Співакове (Чернецької сільської ради Талалаївського району), Талалаївської селищної ради Чернецького старостинського округу Прилуцького району Чернігівської області та зареєстрована 29 травня 2006 року; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за кадастровим номером 7425385000:06:001:1484, площею 0,2978 га, зареєстровану за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 28881738 від 08 листопада 2018 року, індексний номер: 44006619 від 13 листопада 2018 року.
 
Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Судові рішення мотивовані тим, що права позивача порушено не було. Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що позивач дійсно мала право на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,78 га, яка раніше належала ОСОБА_4 , та є її власником, а також щодо накладення даної земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_2 
 
ОСОБА_1 04 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи. 
 
У листопаді 2021 року на виконання ухвали Верховного Суду від 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки у випадку позивача відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення.    ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.  ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому    ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 20 квітня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 вересня 2021 року повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат