ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 300/431/21 пров. № А/857/12198/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Матковської З.М., Кузьмича С.М.
за участю секретаря судового засідання:          Пославського Д.Б.
представника апелянта:                              Дмитрика В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 300/431/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ :
10.02.2021р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:
- визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням базового місяця – березня 2015;
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. - 31.12.2018р.
- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату належної індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням базового місяця – січня 2008р. та з урахуванням вже виплаченої суми індексації за грудень 2015 року; 
- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. - 28.02.2018р. із застосуванням базового місяця – січня 2008 та з 01.03.2018р.- 31.12.2018р. із застосуванням базового місяця – березня 2018 року.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. позов задоволено частково. 
Суд, визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1  індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосування базового місяця березня 2015 року.
Крім того, суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року, з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року.
Також суд, визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р.-28.02.2018р. та за грудень 2018 року.
Суд  першої інстанції також, зобов`язав нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р.-28.02.2018р. та за грудень 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовити.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 .В подала  апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник апелянта Дмитрик В.Я. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу задовольнити,  рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
В п.1 ч.1 ст.308 КАС України видно, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, предметом апеляційного розгляду є перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позову, а саме: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити  індексацію грошового забезпечення  за період з 01.01.2016р. - 28.02.2018р. з урахуванням базового місяця січня 2008 року.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 28.02.2005р. - 05.05.2020р. проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства Оборони України.
Із змісту довідки про доходи № 249/841 від 09.12.2020р. яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 видно що за період з січня 2016 року – лютий 2018 року включно індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася і не виплачувалася. 
30.11.2020р. ОСОБА_1 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про здійснення виплати індексації грошового забезпечення за період 2016р.-2018р.
Листом від 08.12.2020р. №3350/2499/1137 відповідач повідомив позивача про те, що індексація грошового забезпечення за період 2016р.-2018р. не проводилася, оскільки в Міністерстві Оборони України відсутній фінансовий ресурс для виплати індексації.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.2 КАС України видно, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.
Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. При цьому, відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.
ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
У постанові Верховного Суду України від 23.05.2017р. у справі № 800/541/16 суд вказав, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як видно з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин нарахування та виплата на індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016р. - 28.02.2018р не здійснювалась позивачу, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права останнього щодо визначення базового місяця, які підлягають захисту в судовому порядку. 
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача, як роботодавця, та, оскільки така індексація позивачу не нараховувалася і базовий місяць не визначався, суд позбавлений можливості надавати оцінку дії, яка ще не вчинена (щодо визначення базового місяця).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, належить до компетенції відповідача саме при нарахуванні таких сум, а тому вимоги в частині зобов`язання відповідача встановити базовий місять для обчислення індексації не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними та направлені на захист ще не порушеного права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. - 28.02.2018р. з урахуванням базового місяця січня 2008 року.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни  рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,- 
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 300/431/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 01.11.2021р.