ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

19 жовтня 2021 року
м. Харків

справа №639/6949/20
провадження №22-ц/818/5229/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі –  ОСОБА_1 , неповнолітній ОСОБА_2 , в особі законного представника – ОСОБА_3 ,
відповідач – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника позивачів – ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом  ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , в особі законного представника – ОСОБА_3  до ОСОБА_4  про перерозподіл ідеальних часток, виділ в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 – ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року, постановлену під головуванням судді Гаврилюк С.М., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , а також неповнолітній ОСОБА_2 , в особі законного представника – ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про перерозподіл ідеальних часток, виділ в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.
27 травня 2021 року представник позивачів – ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову у справі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року заяву задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам проводити будь-які будівельні (ремонтні) роботи в частині домоволодіння та частині земельної ділянки, якими вона користується, за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду по цій справі, крім екстрених випадків, коли невчинення будівельних (ремонтних) робіт може призвести до руйнування чи знищення майна ОСОБА_4 , що має бути підтверджене відповідними висновками фахівців у будівельній галузі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 – ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; відповідачка зазначає, що спірний будинок є об`єктом права спільної часткової власності сторін та знаходиться у аварійному стані. Для підтримання належного технічного стану будинку, на початку літа 2021 року ОСОБА_4 розпочала ремонтні роботи. При цьому конфігурація і площа житлового будинку не змінилася, майно позивачів зруйновано не було. Апелянт вважає безпідставним задоволення заяви позивачів про забезпечення позову, оскільки оскаржувана ухвала фактично порушує права відповідачки та її сім`ї на гідні та безпечні умови проживання. Крім того зазначає про неспівмірність вжитих заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки проведення відповідачкою відновлювального ремонту будинку не впливає на перерозподіл ідеальних часток, виділ в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Представник позивачів – адвокат Карапетян Акоп Рубенович надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – ОСОБА_6 – залишити без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке є об`єктом права спільної часткової власності; тому обраний позивачами спосіб забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії щодо такого майна, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є перерозподіл ідеальних часток, виділ в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Як на підставу вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі представник позивачів посилався на те, що після призначення експертизи у справі за вищевказаним позовом відповідачкою було здійснено ряд дій, направлених на збільшення меж фактичного користування спірним нерухомим майном шляхом збільшення своєї земельної ділянки на 1 метр навколо будинку шляхом будівельних (ремонтних) робіт, та, зокрема, завдяки руйнуванню майна позивачів. Такі дії відповідачки порушують межі фактичного користування внаслідок чого впливають на справедливий розгляд судом справи, оскільки такі дії можуть призвести до втрати (знищення) предмету позову, а саме: встановленого фактичного користування домоволодінням. У зв`язку з цим представник позивачів – ОСОБА_5 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам проводити будь-які будівельні (ремонтні) роботи в частині домоволодіння та частині земельної ділянки, якими вона користується, за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішення суду по цій справі, крім екстрених випадків, коли невчинення будівельних (ремонтних) робіт може призвести до руйнування чи знищення майна ОСОБА_4 , що має бути підтверджене відповідними висновками фахівців у будівельній галузі.
Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення.
Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи містять фотографії спірного будинку та його прибудинкової території (а.с.14-22), з яких убачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у незадовільному технічному стані, що ставить під загрозу цілісність будинку.
Забезпечення позову у спосіб, про який просить позивачка, порушує права відповідачки та членів її сім`ї на гідні та безпечні умови проживання.
Ремонтні роботи, які проводить відповідачка в частині домоволодіння та частині земельної ділянки, якими вона користується, не можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому у спірних правовідносинах.
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви представника позивачів – ОСОБА_5 про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 – ОСОБА_6 – задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2021 року – скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви представника позивачів – ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , в особі законного представника – ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про перерозподіл ідеальних часток, виділ в натурі домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

                                                                О.Ю. Тичкова

       Повне судове рішення виготовлено 21.10.2021 року.