Дата документу 04.11.2021 Справа № 336/2184/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/2184/18               Головуючий у 1 інстанції Мануйлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2362/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 листопада 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Маловічко С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позову, уточненого в ході розгляду справи, зазначено, що з 11.10.2008 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, під час якого у них народилося четверо дітей. 
Рішенням Вільнянськогорайонноо суду Запорізької області від 05.02.2018 року шлюб між сторонами розірвано.
Загальна вартість спільного майна, яке згідно позовної заяви ОСОБА_2 підлягає поділу становить95665,00 грн.:
- будинок в АДРЕСА_1 ,вартістю 265,00 грн.;
- автомобіль ВАЗ 21121, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 77800,00 грн.;
- кухонна машина BoshMUM 58252, вартістю 7000,00 грн.;
- фотоапарат SonyDSC-H300 Black, вартістю 4000,00 грн.;
- холодильник Hotpoint-Ariston, вартістю 3000,00 грн.;
- пральна машинаSamsungVF8590NGW, вартістю 2000,00 грн.;
- мікрохвильова піч SamsungGE 83KRW-2/8W, вартістю 1500,00 грн.;
- пательня Tefal, вартістю 100,00 грн.
Ѕ частка , на яку має кожен з подружжя, 95665,00 грн.: 2 = 47832,50 грн.
Щодо автомобілю ВАЗ 21121, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , позивач зазначає, що 01 березня 2018 року вказаний транспортний засіб відповідачкою було знято з обліку та перереєстровано на ОСОБА_4 без його письмової згоди.
Також зазначає, що у користуванні ОСОБА_5 перебуває побутова техніка кухонна машина Bosh MUM 58252, фотоапарат Sony DSC-H300 Black. 
У користуванні позивача залишились холодильник Hotpoint-Ariston, пральна машина Samsung VF8590NGW, мікрохвильова піч Samsung GE 83KRW-2/8W, пательня Tefal.
Щодо житлового будинку в АДРЕСА_1 , позивач зазначає, що після пожежі, яка сталась 26.10. 2016 року, будинок знаходиться в непридатному технічному стані, тому поділений в натурі не може.
Вартість Ѕ частки будинку у розмірі 132,50 грн. позивачем внесено на депозитний рахунок суду.
Позивач зазначає про відсутність на момент припинення шлюбних відносин худоби та при цьому посилається на відомості, що містяться в обліковій картці з погосподарської книги Павлівської сільської ради за 2016-2020 роки.
Просив суд визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 , а право власності на будинок ОСОБА_5 припинити; виділити йому зі спільного майна:холодильник Hotpoint-Ariston,вартістю 3000,00 грн.,пральну машину Samsung VF8590NGW, вартістю 2000,00 грн.; мікрохвильову піч Samsung GE 83KRW-2/8W, вартістю 1500,00 грн.; пательню Tefal, вартістю 100,00 грн., всього майна на 6600,00 грн.; стягнути з ОСОБА_5 грошову компенсацію у розмірі 40976,50 грн.
У листопаді 2018 року ОСОБА_3 , звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.
В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що загальна вартість спільного майна, яке підлягає поділу становить 81996,00 грн., а саме:
- сковорода універсальна RondellRDA 150 Tourmaline, вартістю 249,00 грн.;
-HuaweiMediaPadT 178 Gb 3G(Т1-701)Silver,вартістю 2999,00 грн.;
-2 карти пам`яті KingstonmikroSDHS 16GBClass 10+SDadapterвартістю 498 грн.;
- чехол для планшета Port Designs PHOENIX 4 Universai 7 Red вартістю 169 грн.;
- кухонна машина Bosh MUM 58252 RU, вартістю 10371,00 грн.;
- мікрохвильова піч SamsungGE 83KRW-2/8W, вартістю 2499,00 грн.;
- пральна машина IndesitIWSC 61051 UA, вартістю 3333,00 грн.;
- холодильник Hotpoint-AristonHBD 1202.3 XNFH 03, вартістю 5599,00 грн.;
- фотокамера Sony DSC-H300 Black, вартістю 4699,00 грн.;
- велика рогата худоба:корови в кількості 2-х голів приблизно по 350 кг кожна, загальною вартістю 21468,00 грн. та бики в кількості 4-х голів приблизно по 150 кг кожна, загальною вартістю 18401,00 грн.;
- свиноматки в кількості 2-х штук приблизною вагою по 150 кг кожна, загальною вартістю 10712,00 грн.;
- поросята в кількості 14 штук приблизною вагою по 2 кг кожне, загальною вартістю 999 грн.
У зв`язку із зазначеним, просила суд поділити зазначене нею спільне майно подружжя, виділивши їй Ѕ частину від зазначеного в її позові майна та відшкодувати їй Ѕ частину від його вартості у сумі 40998, 00 грн.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року первісний та зустрічний позов задоволені частково.
Визнано житловий будинок АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя, визнавши за подружжям право власності по Ѕ частині вказаного будинку.
Виділено ОСОБА_2 зі спільного майна подружжя холодильник Hotpoint-Ariston, вартістю 3000,00 грн., пральну машину Samsung VF8590NGW, вартістю 2000,00 грн.; мікрохвильову піч Samsung GE 83KRW-2/8W, вартістю 1500,00 грн.; пательню Tefal, вартістю 100,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 39433,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 577,94 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким визнати житловий будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 39165 грн. Компенсацію на користь ОСОБА_2 за Ѕ частку вартості автомобіля ВАЗ 21121, встановивши суму 41 426 грн.
ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
ОСОБА_3 , надала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої наполягає на задоволенні її апеляційної скарги.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.10.2008 року по 05.02.2018 року, що підтверджується рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.02.2018 у справі 314/5451/17 про розірвання шлюбу.
Судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та встановив, що питання поділу майна подружжя врегульовано статтями 60, 63, 69, 70 СК України.
04 жовтня 2016 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку придбала у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 за 11000,00 грн. (а.с.7 – копія договору).
Відповідно до акту обстеження складеного депутатом Павлівської сільської ради 13.06.2018 року, будинок є непридатним для життя та потребує повної відбудови (а.с.96).
Згідно звіту про оцінку майна від 22.06.2018 року складеного ПП Вільнянське БТІ встановлена ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 265 грн. та зазначено, що найбільш ефективним використанням об`єкта оцінки є його використання як зазначено в технічному паспорті БТІ (а.с. 40 – звіт).
ОСОБА_3 вказала, що заперечує проти припинення її права власності на житловий будинок, оскільки вказаний будинок було придбано її батьком, крім того будинок знаходиться на земельній ділянці, яка постійно нею обробляється.
ОСОБА_2 сплачено на депозитний рахунок 132,50 грн., в якості грошової компенсації частки будинку ОСОБА_3 
ОСОБА_5 заперечувала проти присудження судом грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на частину житлового будинку, у судовому засіданні зазначила, що спірний будинок було придбано її батьком, крім того будинок знаходиться на земельній ділянці, яка постійно нею обробляється.
Крім того, судом встановлено, що під час спільного проживання 05.09.2017 року сторони придбали автомобіль ВАЗ 21121, 2006 року випуску,державний номер НОМЕР_1 за 49000,00 грн.
01.03.2018 року ОСОБА_3 здійснила відчуження цього сумісного майна подружжя - автомобіля ВАЗ моделі 21121, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , без згоди та відома іншого з подружжя - позивача ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2342/2018/845132 від 01.03.2018 року (а.с.135) та іншими документами щодо реєстрації купівлі-продажу автомобіля в Територіальному сервісному центрі 2342, де відсутні будь-які відомості щодо надання згоди на продаж майна, яке на той час було спільною сумісною власністю подружжя (а.с.12,97).
Згідно абз.2 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без його згоди і не на потреби сім`ї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля є ОСОБА_4 .
Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що вартість відчуженого відповідачем без згоди і відома позивача майна - автомобіля ВАЗ 21121, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , має бути врахована при поділі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частку вартості цього автомобіля, яка на даний час згідно довідки від 03.01.2019 судового експерта Булейко О.А. становить: 77800,00 грн. (а.с.98), тобто половина вартості автомобіля складає 38900,00 грн.(77800,00 грн.:2 =38900,00 грн.).
Вирішуючи питання поділу побутової техніки, судом встановлено, що у спільній сумісній власності сторін перебуває наступна побутова техніка: кухонна машинаBosh MUM 58252, вартістю 7000,00 грн.; фотоапарат Sony DSC-H300 Black, вартістю 4000,00 грн.; холодильник Hotpoint-Ariston, вартістю 3000,00 грн.; пральна машина Samsung VF8590NGW, вартістю 2000,00 грн.; мікрохвильова піч Samsung GE 83KRW-2/8W, вартістю 1500,00 грн.; пательня Tefal, вартістю 100,00 грн. 
Відповідно до п. 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Суд першої інстанції вірно встановив з наданих в судовому засіданні показань свідків, що холодильник, пральна машинка Samsung, мікрохвильова піч Самсунг та пательня Tefalна загальну суму 6600,00 грн. залишилися у ОСОБА_2 , а тому вказані речі слід залишити йому виділивши їх зі спільної власності. Пральну машинку Indesit IWSC 61051 UA, вартістю 3333,00 грн., слід залишити ОСОБА_2 , а 1/2 частку вартості цього майна, у розмірі 1666,50 грн. слід врахувати при поділі майна подружжя.
Таким чином, загальна вартість спільного майна, яке підлягає поділу складає:
- автомобіль ВАЗ 21121, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 -77800,00 грн.;
- кухонна машина Bosh MUM 58252, вартістю 7000,00 грн.;
- фотоапарат Sony DSC-H300 Black, вартістю 4000,00 грн.;
- холодильник Hotpoint-Ariston, вартістю 3000,00 грн.;
- пральна машина Samsung VF8590NGW, вартістю 2000,00 грн.;
- мікрохвильова піч Samsung GE 83KRW-2/8W, вартістю 1500,00 грн.;
- пательня Tefal, вартістю 100,00 грн., всього майна на 95400,00 грн.
Ѕ частка майна, на яку має кожен з подружжя складає 95400,00 грн.:2=47700,00 грн.
У зв`язку з виділенням ОСОБА_2 майна на суму 6600,00 грн. та залишенням пральної машинки Indesit, половина вартості якої складає 1666,50 грн., сума грошової компенсації, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 становить 47700,00 грн.-6600,00 грн.-1666,50 грн.=39433,50 грн.
Щодо худоби суд зазначає наступне.
Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 2018 року зазначається, що на час розірвання шлюбу (січень 2018 року) у спільній сумісній власності подружжя перебувало 2 корови приблизною вагою по 350 кг кожна, 4 бики приблизно по 150 кг кожна, 2 свиноматки приблизною вагою по 150 кг кожна, 14 поросят приблизною вагою по 2 кг кожне, 20 штук курей приблизною вагою по 2 кг кожна.(а.с.72).У судовому засіданні було встановлено, що вказаний акт було особисто складено та підписано ОСОБА_5 , як депутатом сільської ради, у зв`язку з чим суд оцінює наданий доказ критично і не бере його до уваги.
Згідно облікової картки об`єкта по господарського обліку за 2016-2020 роки Павлівської сільської ради, зазначено, що в домогосподарстві по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 , худоба не значиться. (а.с.101-103).
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить визнати спірний будинок її особистою приватною власністю, стягнути з ОСОБА_2 39 165 грн., змінити ціну продажу спірного автомобілю на 41 426 грн.
До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучено лист ВП № 2 Запорізького РУ ГУНП в Запорізькій області № К3009/74-2021 від 12.04.2021 року, довідка виконкому Павлівської сільської ради № 01-35/0193 від 05,04.2021 року, акт обстеження матеріально-побутових умов від 05.03.2019 року, заява ОСОБА_8 від 16.11.2018 року, звіт О 0817/234 від 29.08.2017 року.
Проте, в суді першої інстанції такі вимоги не заявлялися, про що свідчить зміст зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , а надані до апеляційного суду докази суду першої інстанції не надавались, ним не досліджувались, поважних причин цього в апеляційній скарзі не наведено, а тому в силу приписів ч.ч. 3,6 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не приймаються і не розглядаються. 
Посилання в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення, спростовуються дослідженими судом належними та допустимими доказами.
Так, судом вірно встановлено, що спірний будинок було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року на ім`я відповідачки підчас шлюбу, а тому в силу приписів ст. ст. 60, 70 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та визнав частки рівними.
Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги довідку судового експерта Булейко О.А., який визначив, що на 03.01.2019 року ціна продажу аналогічних транспортних засобів складає 77 800,00 грн. На це також вказує звіт 0.0817/234, який додано до апеляційної скарги, за яким середня вартість аналогічних транспортних засобів складає 79 350,00 грн.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного та зустрічного позову.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий

Судді: