ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 р.	Справа № 520/2225/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Тітов О.М.) від 15.04.2021 року по справі № 520/2225/21
за позовом ОСОБА_1 
до Харківської обласної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати наказ заступника керівника апарату обласної державної адміністрації - начальника управління діловодства обласної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №11-к про звільнення ОСОБА_2 ;
- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації, або на посаді, рівнозначній тій, яку він займав до звільнення, з 15 січня 2021 року;
- стягнути з Харківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденної заробітної плати 447 грн. 49 коп., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Харківської обласної державної адміністрації на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Вказує, що позивач не був ознайомлений із будь-яким документом щодо скорочення посади, яку він займав; розпорядчий акт Харківської обласної державної адміністрації про скорочення посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації відсутній; наказ про звільнення підписаний неуповноваженою особою відповідача та позивачу не запропоновано інші вакантні посади. Також вказує, що відповідачем не дотримано встановленого законодавством 30-ти денного строку попередження перед звільненням.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року по справі №520/2225/21 позовні вимоги залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 27.11.2020 позивач був призначений на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації на підставі наказу керівника апарату обласної державної адміністрації від 26.11.2020 № 276-к.
15.12.2020 заступником керівника апарату обласної державної адміністрації - начальником управління діловодства на виконання розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 № 787 «Про внесення змін до структури ХОДА та визнання такими, що втратили чинність розпорядження голови ХОДА, відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну; службу» ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження. Позивачем не заперечується ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення.
Наказом ХОДА від 14.01.2020 № 11-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури ХОДА, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою грошової компенсації за 4 календарні дні невикористаної відпустки та виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Позивач вважаючи оскаржуваний наказ та звільнення з посади протиправними та безпідставними, звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що при винесені наказу від 14.01.2021 № 11-к відповідачем дотримано приписи законодавства, що регулюють питання звільнення державних службовців з державної служби.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим   Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону № 889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Статтею 87 Закону № 889-VIII у редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що розглядаючи даний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби, та чи була у роботодавця можливість перевести працівника на вакантні станом на час його звільнення посади. 
Матеріалами справи підтверджено, що наказом ХОДА від 26.11.2020 № 276-к ОСОБА_1 тимчасово, з 27.11.2020, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, призначено на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА, на умовах контракту, із посадовим окладом згідно зі штатним розписом, зі строком випробування один місяць.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем в апеляційній скарзі, розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 № 787, з метою оптимізації структури ХОДА відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 № 179 “Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій” (зі змінами), від 18.04.2012 № 606 “Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій” (зі змінами), від 25.03.2014 №91 “Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій” (зі змінами), внесено зміни до структури ХОДА.
Внаслідок вказаних змін визначено структуру обласної державної адміністрації згідно з переліком структурних підрозділів обласної державної адміністрації, виклавши її у новій редакції (додаток 1), за змістом якої відсутній такий структурний підрозділ ХОДА як “управління внутрішнього аудиту та правової перевірки” (до якого входить відділ внутрішнього аудиту), водночас розпорядження голови ХОДА від 06.06.2020 № 395 “Про затвердження положень про структурні підрозділи ХОДА без статусу юридичної особи публічного права” (зі змінами) у частині затвердження Положення управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА визнано таким, що втратило чинність. 
Таким чином, з 11.12.2020 відбулася зміни структури та штатного розпису ХОДА, в якому після внесених змін не передбачено наявність такого структурного підрозділу як Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, в якому працював ОСОБА_1 , тобто, відбулося скорочення посади державної служби, яку займала позивач.
Доводи позивача з приводу відсутності у вказаному розпорядженні голови ХОДА від 11.12.2020 відомостей про припинення, скорочення тощо управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА, а також щодо посад працівників управління, не є підставою для скасування спірного наказу, оскільки, по-перше, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язковість відображення таких відомостей у вказаному документі, по-друге, як зазначено вище, пунктом 1.1 розпорядження структура ХОДА повинна бути визначена згідно з переліком структурних підрозділів у новій редакції (додаток 1), що також виключає обов`язок перелічувати у розпорядженні всі структурні підрозділи та посади, які підлягають скороченню у зв`язку з внесенням змін до структури обласної державної адміністрації.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що посада головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА створена та введена в дію шляхом внесення змін до затвердження штатного розпису управління 18.11.2020 є безпідставним, оскільки внаслідок внесення змін до структури ХОДА розпорядженням голови від 11.12.2020, штатний розпис ХОДА зазнав суттєвих змін, а штатний розпис, на який посилається позивач, втратив чинність. 
Посилання апелянта на відсутність факту скорочення посади, яку він займав перед звільненням є помилковими, оскільки з дослідженого судом апеляційної інстанції Додатку 1, в якому відображено перелік структурних підрозділів обласної державної адміністрації, встановлено відсутність наявності структурного підрозділу, який можна було б вважати таким, що є аналогічним тому, в якому працював позивач. Тим більше, що наведеними вище обставинами підтверджується факт скорочення штату ХОДА, з огляду на скорочення цілого Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки. 
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2020 у справі № 816/654/17 є помилковим, оскільки вона ухвалена за інших фактичних обставин ніж спірні, так як в межах цих відносин відбулося скорочення самого Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, де працював позивач, а не трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату.
Крім того, згідно наявної в матеріалах справи копії попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 , на виконання розпорядження голови обласної державної адміністрації від 11 грудня 2020 року № 787 “Про внесення змін до структури Харківської обласної державної адміністрації та визнання такими, що втратили чинність, розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації”, відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу” позивача було попереджено про наступне вивільнення з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.
Із вказаним попередженням позивач був ознайомлений, що підтверджується наявністю на ньому особистого підпису ОСОБА_1 (а.с. 43).
Жодних зауважень з приводу вказаного розпорядження та майбутнього вивільнення з посади ОСОБА_1 висловлено не було. 
Щодо наявності чи відсутності у роботодавця можливості перевести позивача на вакантні станом на час його звільнення посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби, яку займав позивач, внаслідок зміни структури та штатного розпису, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
З аналізу вказаної норми слідує, що роботодавець може призначити, звільненого на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду державної служби виключно за умови, якщо останній був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Разом з тим, як зазначалось вище, позивач був призначена на посаду головного спеціаліста відділу аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки ХОДА на умовах контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.
Крім того, слід зазначити, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №290, якою затверджено Порядок призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі – Порядок №290), встановлено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та місцевим державним адміністраціям утриматися на період дії Порядку та після відміни карантину від переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів на підставі Типового контракту, затвердженого цією постановою, на рівнозначні або нижчі посади.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України “Про державну службу” вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, чинним законодавством України не передбачено переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів, на рівнозначні або нижчі посади.
Таким чином, враховуючи наведені норми, якими передбачено можливість роботодавця призначити державного службовця, посаду якого скорочено на рівнозначну або нижчу посаду державної служби виключно за умови, якщо останній був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу, а також призначення ОСОБА_1 на посаду на умовах контракту, тобто тимчасово, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутній був обов`язок пропонувати позивачу зайняти вакантні станом на час її звільнення з посади в ХОДА.
У зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо наявності у відповідача обов`язку пропонувати йому інші вакантні посади.
При цьому, помилковими є посилання позивача в обґрунтування вказаної позиції на правові висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені в постановах від 16.12.2020 у справі № 520/2643/2020, від 15.12.2020 у справі № 520/2385/2020 та Восьмого апеляційного адміністративного суду в постанові від 26.11.2020 у справі № 380/3537/20, оскільки в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, обов`язковим для врахування судом є лише висновки Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції, які в свою чергу ухвалені за інших фактичних обставин.
Що стосується посилання апелянта на відсутність у заступника керівника апарату ХОДА Валентини Волік повноважень підписувати наказ про звільнення позивача з посади, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до п. п. 9, 10 Положення про апарат Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 № 790, апарат очолює керівник апарату, який призначається на посаду головою обласної державної адміністрації.
Керівник апарату має двох заступників керівника апарату - начальників управлінь.
На період відсутності керівника апарату його обов`язки виконує один із заступників керівника апарату, який наділений правом першого підпису.
Згідно з розпорядженням голови ХОДА від 11.01.2021 № 7-к керівнику апарату ХОДА Клюцевському В.І. було надано відпустку без збереження заробітної плати строком на 12 календарних днів з 11 по 22 січня 2021 року та на час відпустки ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків керівника апарату ХОДА на заступника керівника апарату ХОДА - начальника управління діловодства Волік В.О.
Саме цим розпорядженням заступнику керівника апарату ХОДА - начальнику управління діловодства надані повноваження підписувати накази, що входить до обов`язків та повноважень керівника апарату ХОДА.
Враховуючи, що станом на дату звільнення ОСОБА_1 з посади, обов`язки керівника апарату виконувала заступник керівника апарату - начальник управління діловодства В. Волік, наказ про звільнення позивача підписано уповноваженим суб`єктом.
Крім того, колегія суддів зазначає. що при попередженні позивача про наступне вивільнення з посади його було повідомлено на виконання якого саме акту (розпорядження голови ХОДА віл 11.12.2020 № 787) вчиняються такі дії, а своїм підписом позивач на вказаному попередженні підтвердив ознайомлення зі змістом останнього.
Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні наказу від 11.01.2021 р. № 11-к про звільнення ОСОБА_1 з посади, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом України “Про державну службу” та Кодексом законів про працю України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на державній службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року по справі №520/2225/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  11.11.2021 року