справа № 370/1823/20
головуючий у суді І інстанції Мазка Н.Б.
провадження № 22-ц/824/9594/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
05 жовтня 2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І., 
суддів: Гаращенка Д.Р., Суханової Є.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 грудня 2020 року
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
У серпні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за заявою №б/н від 20 вересня 2017 року у сумі                       77 055 грн 52 коп., а також судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 20 вересня 2017 року
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав  кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до    25 000 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.
Але в процесі користування кредитним договором відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19 травня 2020 року має заборгованість - 77 055 грн 52 грн., з яких:  54 171 грн 05 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 20 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;  54 151 грн 05 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 15 435 грн 17 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 7 449 грн 30 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно з статті 625 ЦК України;
 
Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 07 грудня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за заявою №б/н від 20 вересня 2017 року у розмірі 20 грн., а також 55 коп. у рахунок відшкодування судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 грудня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості за тілом кредиту, відсотків, нарахованих за статтею  625 ЦК України, суд першої інстанції зробив помилкові висновки, що надані банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, а також, що банком не погоджено умови кредитування з відповідачем.
Крім цього, суд стягнув лише частину заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами (поточне тіло кредиту), не звернувши увагу на те, що тіло кредиту є значно більшим та складається із 2-х складових, а не 
Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.  
Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.
 
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
 
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 20 вересня 2017 року (а.с. 23).
У заяві зазначено, що відповідач ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, а також, згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил, які долучені до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від                   11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, процентів за користування кредитом, процентів згідно зі статтею 625 ЦК України, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс19).
З огляду на це, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Для користування кредитним картковим рахунком позичальнику (відповідачу у справі) видана платіжна картка для авторизації із встановленим кредитним лімітом (а.с. 21, 22).
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Отже, як вбачається із матеріалів справи, 20 вересня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № б/н.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши і надавши відповідачеві кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів, картку, яку останній отримав і використав кредитні кошти у власних цілях.
Позивачем на підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором надана банківська виписка за період з 20 вересня 2017 року по                       25 травня 2020 року (а.с. 12-20).
Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з наданої виписки, по руху коштів прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту, використання відповідачем грошей, отримання останнім готівки через банкомат, користування послугою «Миттєва розстрочка», також часткове погашення заборгованості за договором. 
При цьому, відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунку заборгованості позивач списував з рахунку відповідача проценти за використання кредитного ліміту за ставкою 34,8%, 43,2%, 42% та пеню, тобто кошти, внесені відповідачем на погашення кредиту, позивач в першу чергу зараховував на погашення процентів та неустойки, а в останню чергу - на погашення основної суми боргу.
Оскільки,  між сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом та пені, то колегія апеляційного суду вважає, що внесені відповідачем кошти на погашення заборгованості повинні були зараховуватися саме на погашення кредиту.
Враховуючи, що з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви (а.с. 6-11) та виписки по рахунку (а.с. 12-20), вбачається, що  з 20 вересня 2017 року по 25 травня 2020 року відповідачем фактично було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 106 673 грн                33 коп., за цей же період відповідачем було внесено коштів на кредитну картку на суму 130 681 грн., а  на погашення заборгованості банком списано                   117 486 грн 39 коп., що є більшим за суму фактично отриманих коштів, внаслідок чого вимоги банку до відповідача про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів, а також відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, є безпідставними.
 
Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду  погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що правові  підстави для стягнення заборгованості станом на 19 травня 2020 року у розмірі сумі                     77 035 грн 52 коп., - відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України). 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 грудня 2020 року - без змін. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 07 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                                        Д.Р. Гаращенко           
 
                                                                                                  Є.М. Суханова