ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/19390/20                        Головуючий суддя І інстанції Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/818/5028/21                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року                             м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішенняЖовтневого районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Гаврилюк С.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи: ОСОБА_2 , Департамент житлового господарства Харківської міської ради про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

25 листопада 2020 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої просила суд зобов`язати КП «Жилкомсервіс» укласти договір з відкриттям єдиного особового рахунку на ОСОБА_1 , на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 на послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій.
Позовна заява мотивована, що вона разом з ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Позивач з моменту приватизації вказаної квартири неодноразово зверталася до КП «Жилкомсервіс» із заявами про відкриття особового рахунку та укладення договору про надання послуг, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що на її ім`я вже нібито відкрито особовий рахунок.
На теперішній час у суді триває розгляд справи про стягнення заборгованості з позивача на користь КП «Жилкомсервіс» однак вона не є користувачем зазначених послуг, оскільки до теперішнього часу особовий рахунок на її ім`я не відкрито.
Зазначив, що станом на 2004 рік, будинок АДРЕСА_2 мав статус гуртожитку та обліковувався як гуртожиток ВАТ «ЕПОС-Холдінг».
Постановою Господарського суду Харківської області від 09.02.2004 року ВАТ «ЕПОС-Холдінг» визнано банкрутом та розпочато процедуру ліквідації.
Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області 20.10.2004 року №980 будинок АДРЕСА_2 виключено з гуртожитків ВАТ «ЕПОС-Холдінг». Дозволено Київському райвиконкому та ліквідаторам ВАТ «ЕПОС-Холдінг» закріпити за мешканцями займану ними площу у будинку АДРЕСА_2 з відкриттям особових рахунків. Після чого рішенням Харківської міської ради від 28.10.2004 року № 116/04 зазначений будинок прийнято до комунальної власності міста Харкова та в подальшому передано на баланс підприємства КВ ЖРЕП-1 Київського району м. Харкова.
Будинок АДРЕСА_2 був переданий на баланс Комунального підприємства «Жилкомсервіс» згідно розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28 лютого 2007 року № 198.
За даною адресою: АДРЕСА_3 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на підставі відомостей, що були передані з КВ ЖРЕП-1 Київського району м. Харкова, в тому числі на підставі картки прописки «форма А», з якої вбачається що ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_4 (які в процесі приватизації були перейменовані на квартиру АДРЕСА_5 ).
Отже, нарахування за надані послуги Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» за адресою: АДРЕСА_3 , здійснюється шляхом відкриття 01.03.2007 року особового рахунку № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , як на споживача послуг.
Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо укладання договору про надання послуг, то правовідносини, що склалися між КП «Жилкомсервіс» та позивачем регулюються положеннями законодавства щодо публічного договору та не потребують додаткового укладання договору про надання послуг.
РішеннямЖовтневого районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.
Вказала, що рішенням Виконавчого комі тезу Харківської міської ради від 09.12.2015 року № 762 визнано позивача наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_6 , зі складом сім`ї 3 особи (т. 1 а.с. 16). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.05.2017 року, позивач та її син на підставі Розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 06,01,2017 року № 67 набули у власність квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 15). Зазначене підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2019 року, (т. 1. а.с. 19). Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.10.2020 року, починаючи з 29.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані позивач та її син (т. 1, а.с. 11)
Зазначила, що позивач та її син неодноразово зверталися до КП «Жилкомсервіс» з заявами про відкриття особового рахунку на ім`я позивача 15.01.2016 року, 15.05.2019 року, 31.05.2019 року. 26.07.2019 року. 30.09.2019 року, 04.11.2019 року. 29.01.2020 року. 28. 02.2020 року, 04.03.2020 року. 07.03.2020 року, 28.04.2020 року. 22.05.2020 року, (т. 1. а.с. 21. 23. 24. 25, 26, 27. 28. 29. 30, 31, 32, 33, 34, 35-26).
У відзиві представник КП «Жилкомсервіс» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2021 року – залишити без змін. Вказав, що доводи апелянта не спростовують правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які належним чином повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
При цьому колегія суддів не вбачає поважних причин для відкладення розгляду апеляційної скарги за відповідною заявою ОСОБА_1 , оскільки посилання на відсутність позивача у м. Харкові у день судового засідання не обґрунтовано поважними причинами її відсутності, таку її процесуальну поведінку суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання процесуальним правом, спрямоване на штучне затягування розгляду скарги поза розумні межі, що відповідно до норми ст. 44 ЦПК України є неприпустимим (а.с. 101 т. 2). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем позов не доведено належними та допустимими доказами. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не користується послугами КП «Жилкомсервіс», що вона уклала договір про надання послуг з іншою організацією, чи що на її ім`я відкрито інший особовий рахунок, аніж той, який зазначає КП «Жилкомсервіс», матеріали справи не містять. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Матеріалами справи підтверджується, що починаючи з 13 березня 1987 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується карткою прописки «форми А». (т. 1, а.с. 81), проти чого позивач не заперечувала у судовому засіданні.
Станом на 2004 рік, будинок АДРЕСА_2 мав статус гуртожитку та обліковувався як гуртожиток ВАТ «ЕПОС-Холдінг».
Постановою Господарського суду Харківської області від 09.02.2004 року ВАТ «ЕПОС-Холдінг» визнано банкрутом та розпочато процедуру ліквідації.
Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області 20.10.2004 року №980 будинок АДРЕСА_2 виключено з гуртожитків ВАТ «ЕПОС-Холдінг». Дозволено Київському райвиконкому та ліквідаторам ВАТ «ЕПОС-Холдінг» та закріплено за мешканцями займану ними площу у будинку АДРЕСА_2 з відкриттям особових рахунків. 
Після чого рішенням Харківської міської ради від 28.10.2004 року № 116/04 зазначений будинок прийнято до комунальної власності міста Харкова та в подальшому передано на баланс підприємства КВ ЖРЕП-1 Київського району м. Харкова. (т. 1, а.с. 14, 76)
Згідно розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28 лютого 2007 року № 198, будинок АДРЕСА_2 був переданий на баланс Комунального підприємства «Жилкомсервіс». (т. 1, а.с. 22, 77, 78-80)
Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.12.2015 року № 762 визнано ОСОБА_1 наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_7 зі складом сім`ї 3 особи. (т. 1, а.с. 16)
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухове майно від 19.05.2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Розпорядження відділу приватизації житлового фонду від 06.01.2017 року № 67 набули у власність квартиру у будинку готельного типу АДРЕСА_1 . (т. 1, а.с. 15)
Зазначене підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2019 року (т. 1, а.с. 19).
Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.10.2020 року, починаючи з 29.12.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 11)
Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на підставі відомостей, що були передані з КВ ЖРЕП-1 Київського району м. Харкова, в тому числі на підставі картки прописки «форма А», з якої вбачається що ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_4 (які в процесі приватизації були перейменовані на квартиру АДРЕСА_5 ) (а.с.103 т.1).
Як вбачається з відповіді Департаменту житлового господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.11.2020 року, на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 КП «Жилкомсервіс» з 01.03.2007 року відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 . (т. 1, а.с. 10, 12, 13)
Позивач в судовому засіданні не визнала факт відкриття особового рахунку на її ім`я та зазначила, що жодних договорів про надання послуг вона не укладала, з заявою про відкриття на її ім`я особового рахунку не зверталася, а отже між нею та відповідачем відсутні договірні правовідносини та за нею не може обліковуватися ніяка заборгованість.
ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 неодноразово зверталися до КП «Жилкомсервіс» з заявами про відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_1 15.01.2016 року, 15.05.2019 року, 31.05.2019 року, 26.07.2019 року, 30.09.2019 року, 04.11.2019 року, 29.01.2020 року, 28, 02.2020 року, 04.03.2020 року, 07.03.2020 року, 28.04.2020 року, 22.05.2020 року, (т. 1, а.с. 21, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35-26)
Відповідями КП «Жилкомсервіс» від 03.04.2020 року, 25.03.2020 року, 31.03.2020 року ОСОБА_1 було повідомлено, що особовий рахунок № НОМЕР_2 по квартирній платі на квартиру АДРЕСА_1 відкрито на її ім`я з 01.03.2007 року, згідно даних КПЖРЕП. (т. 1, а.с. 38, 39, 40)
Позивач не погоджується з зазначеними діями КП «Жилкомсервіс» та просила суд зобов`язати КП «Жилкомсервіс» укласти договір з відкриттям єдиного особового рахунку на ОСОБА_1 , на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 .
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до ч.2 п.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) належить до житлово-комунальних послуг.
В судовому засіданні було встановлено, що КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем та управителем будинку АДРЕСА_5 , який залежно від цивільно-правових угод може бути споживачем, виконавцем або виробником житлово-комунальних послуг.
Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем, або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем.
21.11.2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано договір про надання житлово-комунальних послуг, згідно якого передбачені предмет договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг, форс мажорні обставини. 
Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не становлено законом.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).
Судом було встановлено, що дійсно між сторонами існує публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з обслуговування будинків, споруд та прибудинкових територій, де однією із сторін договору є КП «Жилкомсервіс», а другою стороною є ОСОБА_1 , яка була наймачем, а потім стала власником квартири АДРЕСА_1 , починаючи з 1987 року проживала у зазначеній квартирі і як наслідок користувалася послугами КП «Жилкомсервіс».
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.
Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, утримання майна, яке знаходиться у власності є не правом, а обов`язком власника.
Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання.
Відповідно вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Обов`язок громадян щодо забезпечення схоронності належного їм на праві власності жилого будинку (квартири), проведення за власний рахунок їх поточного та капітального ремонту, утримання в порядку придомової території, закріплено також у частині першій статті 151 ЖК Української РСР.
Відповідно до приписів статті 162 ЖК Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Споживачем, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Відповідно до статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.
За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, облік заборгованості є частиною господарської діяльності підприємства-виконавця послуг.
Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік фінансову звітність в Україні» відкриття особового рахунку, проведення нарахувань та облік заборгованості за надані водопостачання та водовідведення, її списання є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку КП «Жилкомсервіс».
Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) відкривається один особовий рахунок.
Законодавством передбачені випадки, коли на одну квартиру відкривається два або більше особові рахунки. Такими випадками є зокрема виділ/поділ майна, що є у спільній власності кількох осіб. Іншими словами - перетворення ізольованої квартири в комунальну, що в свою чергу дає підстави виконавцю житлово-комунальних послуг відкривати новий особовий рахунок на новостворений об`єкт обліку.
Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника.
При цьому особовий рахунок для обліку абонентів-споживачів житлово-комунальних послуг в житлових будинках житлового фонду відкривається один на кожен об`єкт обліку (квартиру), як правило, за адресою, а не за особою, і є документом внутрішнього бухгалтерського обліку підприємства, новий рахунок може бути відкрито після закриття існуючого, але після погашення заборгованості.
Особовий рахунок відкрито на об`єкт нерухомого майна, на якому для ведення бухгалтерського обліку відображаються нарахування за послуги, надані власнику.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , вже відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 на підставі відомостей, що були передані з КВ ЖРЕП-1 Київського району м. Харкова, в тому числі на підставі картки прописки «форма А», з якої вбачається що ОСОБА_1 мешкала за адресою: АДРЕСА_4 (які в процесі приватизації були перейменовані у квартиру АДРЕСА_5 ).
За зазначеним особовим рахунком проводиться нарахування плати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується Довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг. (т. 1, а.с. 116-120)
Допитана в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_3 будь-яких пояснень стосовно суті заявлених позовних вимог не надала.
Таким чином, суд за відсутності належних і допустимих у розумінні ст. 76 ЦПК України доказів дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову. Доводи скарги не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
РішенняЖовтневого районного суду м.Харкова від 03 червня 2021 року -залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

       О.М.Хорошевський.