УХВАЛА
09 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 1-3/2007
провадження № 13-228зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 
розглянула заяву засудженого ОСОБА_15 про перегляд за  виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року, ОСОБА_15 було засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі – КК) із застосуванням ст. 70, ч. 2 ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.
Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року 
№ 6-(ІІ)/2021, засуджений ОСОБА_15 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року за виключними обставинами, у якій просить вказане судове рішення у частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі скасувати і постановити нове рішення, у якому визначити покарання, яке матиме кінцеву мету та відповідатиме вимогам Конституції України.
Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею належить відмовити з огляду на таке.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК установлення неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення є виключною обставиною за умови застосування судом відповідних норм при вирішенні конкретної справи. 
Конституційний Суд України рішенням свого Другого сенату від 16 вересня 
2021  року № 6-р(ІІ)/2021 визнав такими, що не відповідають Основному Закону України, положення ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК через неможливість їх застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Верховну Раду України було зобов`язано невідкладно привести вказані статті КК у відповідність до Конституції України, зокрема, законодавчо унормувати порядок заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням та порядок застосування умовно-дострокового звільнення від його відбування.
Отже, виконання приписів Конституційного Суду України, відображених у рішенні, на яке посилається засуджений, насамперед повинно бути здійснено шляхом унесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид заходу примусу, як довічне позбавлення волі. 
Удосконалення нормативно-правових актів є прерогативою законодавчої влади і не належать до повноважень суду будь-якої інстанції. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якої охоплюється внесення змін до чинного законодавства України.
Крім того, питання про умовно-дострокове звільнення осіб від відбування призначеного покарання та заміна його невідбутої частини більш м`яким вирішуються під час виконання вироку в порядку ст. 539 КПК, тобто місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.
З огляду на викладене Велика Палата не має правових підстав для перегляду за  виключними обставинами оспорюваного судового рішення. 
Щодо посилань заявника на рішення Європейського суду з прав людини від 11 березня 2021 року у справі «Дембо та інші проти України» (у тому числі заява ОСОБА_16 ), у якому констатовано порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення, то, варто зазначити, що Велика Палата за заявою ОСОБА_16 ухвалою від 12 травня 2021 року вже відмовила у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст.  459 КПК вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року.
Таким чином, у відкритті провадження за зверненням засудженого 
ОСОБА_15 слід відмовити, а заяву – повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_15 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2007 року.
Заяву ОСОБА_15 з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка  їх подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                       ОСОБА_1                   
 
Судді:                                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_9 
ОСОБА_3                               ОСОБА_10 
ОСОБА_4                                    ОСОБА_11      
ОСОБА_5                         ОСОБА_12 
ОСОБА_6                            ОСОБА_13 
ОСОБА_7                                   ОСОБА_14 
                                                ОСОБА_8