П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/10403/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
10 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Смілянця Е. С. , 
за участю: секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 
представника позивача: Григоренка А.О.
представника відповідача: Нелюби С.А. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеокоференції апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни та ОСОБА_1 на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни, за участі третьої особи ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В., за участі третьої особи ТОВ "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", в якому просив визнати протиправною  та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Шмідт К.В. про відкриття виконавчого провадження                               № 63312847 від 15.10.2020 та зобов`язати останнього винести постанову про відмову у його відкритті.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 14 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково: 
-визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 63312847 від 15.10.2020.
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
30 вересня 2021 року Хмельницьким окружним адміністративним судом винесено додаткове рішення, яким задоволено частково заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу: стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт К.В. на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн.
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням сторони, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подали апеляційні скарги. 
Апеляційна скарга позивача обгрунтована тим, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, суд не вправі з власної ініціативи зменшувати розмір відшкодування, заявлених стороною витрат на  правничу допомогу.
Мотивами апеляційної скарги відповідача зазначено, що у клопотанні про ухвалення додаткового судового рішення представником позивача не наведено жодних поважних причин, які б перешкоджали подати докази понесених судових витрат до закінчення розгляду справи. 
Крім того, на переконання представника відповідача, приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності та не є ропорядником будь-яких бюджетних коштів. Чинним законодавством не передбачено стягнення судових витрат із відповідача, який не має бюджетних асигнувань.  
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу відповідача, просить її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити. В свою чергу, представник позивача підтримав апеляційну скаргу позивача та заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 3 та 5 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини 1 ст.252 КАС України унормовано, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В свою чергу ч.7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Із матеріалів справи з`ясовано, що 30.08.2021 представником позивача подано до суду заяву, в якій зокрема повідомлено, що позивач має намір протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення подати докази на підтвердження розміру понесених судових витрат.
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.  
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від  12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі                       № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду  від 17.09.2019 у справі                      № 810/3806/18.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
За змістом статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути  встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також  що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу на підставі договору  про надання правової допомоги від 26 липня 2021 року №26-07/21.
За змістом вказаного договору, його предметом є надання  правової допомоги Замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у Договорі за погодженням Сторін.
Пунктами 5.1 та 5.2 договору зокрема визначено, що  формою винагороди Адвоката з правової допомоги Замовнику є гонорар. Вартість  правової допомоги за даним Договором визначається згідно  додатків до Договору  або додаткових угод  до Договору, що є невід`ємсною частиною  Договору та складає суму коштів сплачених за цим Договором Замовником Адвокату. Визначення суми вартості правової допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється Адвокатом та відображається в Акті приймання-передачі правової допомоги (послуг).
Так, позивачем, окрім договору  про надання правової допомоги від 26 липня 2021 року №26-07/21, надано Додаток № 1 від 26.07.2021 до договору №26-07/21, пунктами 2, 5 якого зокрема передбачено, що сторони погодили, що гонорар Адвоката становить 1500 грн. за одну годину надання правової допомоги; у випадку досягнення мети представництва, а саме-визнання протиправною постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельника Ю.А про відкриття виконавчого провадження  № 64460232, Замовник додатково сплачує Адвокату гонорар успіху в розмірі 3000 грн. протягом десяти днів з моменту ухвалення відповідного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що постанова приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельника Ю.А  за № 64460232 не входить до предмету спору у даній справі, а відтак є безпідставними посилання представника позивача на п.5 Додатку № 1 від 26.07.2021.
В той же час, Григоренком А.О.-представником Горячева Н.Ю. надано Акт №1 приймання-передачі правової допомоги від 15.09.2021, до Договору №26-07/21, за змістом якого Адвокатом надана правова допомога  на суму 8250 грн., а також звіт про витрачений час. 
За змістом вказаного звіту Адвокат виконав по представництву інтересів Замовника  наступні послуги: підготовка та подання позовної заяви (6000 грн.), підготовка та подання заяви про надання доказів, судових витрат після ухвалення рішення Хмельницьким окружним адміністративним судом (375 грн.), підготовка та подання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (375 грн.), підготовка та включення до складу судових витрат позивача, витрат на професійну правничу допомогу (1500 грн.). 
П.3 Акту, не береться до уваги колегією суддів, оскільки як було зазначено вище  п.5 Додатку 1 від 26.07.2021 не має відношення до предмету спору у даній справі. 
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, колегія суддів враховує таке.
Верховний Суд у постанові  від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
Так, предметом спору у цій справі є постанова приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Шмідт К.В. про відкриття виконавчого провадження № 64364285 від 15.10.2020. 
Правничу допомогу представником позивача визначено у розмірі 8250 грн.
Між тим, на переконання колегії суддів розмір вказаних послуг є явно завищеним з огляду на наступне.
Колегія суддів враховує незначну складність даної справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, в тому числі рішення судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №380/9335/20, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та  значення справи для сторони (сума грошових коштів, що підлягає стягненню за спірною постановою-12875,03 грн.).
Отже, враховуючи наведені обставини, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів погоджується з позицією суду першої інстанції, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок  відповідача, у розмірі 2000 грн. 
Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта (позивача), що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру судових витрат, оскільки таке міститься в матеріалах справи ( вх.№26952/21 від 04.10.2021). 
Стосовно доводів апелянта (відповідача) про відсутність обставин, які б перешкоджали позивачу надати докази на підтвердження розміру понесених судових витрат до закінчення розгляду справи, колегія суддів звертає увагу, що одним із доказів, на який посилається позивач та  згідно якого за умовами Додатку №1до договору №26-07/21, виплачується гонорар адвокату, є Акт приймання-передачі наданих послуг по правовій допомозі, який складений 15.09.2021, тобто після постановлення Хмельницьким окружним адміністративним судом рішення по справі № 560/10403/21.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Смілянець Е. С.