ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1832/21                Головуючий суддя І інстанції Власенко М. В.
Провадження № 33/818/1213/21        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

ПО С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
16 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Черновала С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Черновала С.О. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1993 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.
       Постановою встановлено, що 19 січня 2021 року о 16:20 год. в м. Харкові по вул. Героїв Праці, 28, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Відносно нього було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП.

       В апеляційній скарзі захисник Черновал С.О. просив постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності складу правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції склали схему і протокол про адміністративне правопорушення з порушенням чинного законодавства. Зазначає, що працівники поліції умисно вказали неправильне місце події у протоколі, а суд першої інстанції незаконно визнав це опискою. Вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки поясненням дружини ОСОБА_1 – ОСОБА_3 . Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки щодо відсутності доказів роз`яснення ОСОБА_1 його прав працівниками поліції. Посилається на те, що провадження у справі за ст. 130 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП цим же суддею у справі, яка стосується цієї ж події.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причн неявки суду не повідомив.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілого.
Враховуючи наведене, а також керуючись ст.ст. 269 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі потерпілого ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Черновала С.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати судову постанову, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні. 
Як вбачається з відомостей, що є наявними в матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення Правил дорожнього руху України.
       Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої захисником апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.
       Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 був ознайомлений з відомостями, які в ньому зафіксовані працівником поліції, про що свідчить його власноручний підпис в ньому.
       Поряд з цим, ОСОБА_1 був ознайомлений зі схемою місця ДТП (арк.2), та не заявляв працівникам поліції будь-яких зауважень щодо її складення.
Більш того, як слушно зазначив суд першої інстанції, будь-який заперечень щодо змісту протоколу та схеми місця ДТП ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в схемі місця ДТП, ані в своїх письмових поясненнях не навів, що свідчить про його згоду з цими відомостями.
Також суд першої інстанції зазначив, що протокол про адміністративні правопорушення та схема місця ДТП складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовних заяв до суду в порядку, передбаченому КАС України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому КПК України, - ОСОБА_1 не подавав, що свідчить про відсутність підстав вважати, що працівники поліції під час складення протоколу порушили чинне законодавство, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Враховуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зазначені у протоколі та схемі місця ДТП відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в схемі місця ДТП, ані в письмових поясненнях ОСОБА_1 не вказував, що за кермом автомобіля перебувала його дружина.
Натомість у своїх письмових поясненнях (арк. 4) він зазначив, що повністю визнає свою вину та не відмовляється від оформлення стосовно нього матеріалів про адміністративне правопоуршення.
Аналізуючи ці пояснення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та допустив зіткнення з іншим автомобілем, а твердження сторони захисту про те, що за кермом автомобіля перебувала дружина ОСОБА_1 не узгоджується з іншими доказами та розцінюється судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Відповідно до відомостей оскаржуваної постанови, в суді першої інстанції надавала свої пояснення дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , які були проаналізовані судом та їм була надана належна правова оцінка (арк. 76), що спростовує твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не надав оцінку цим поясненням.
Також суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної постанови (арк. 75) зазначив, що протокол не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення інспектором поліції з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, то суд зазначає, що протоколом не передбачено графу підпису особи, яку ознайомлено з такими правами та обов`язками, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Більш того, ОСОБА_1 отримав копію протоколу, що об`єктивно підтверджує те, що він був ознайомлений з його змістом, в тому числі, і зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а тому такі апеляційні доводи захисника є необґрунтованими.
Крім того, суд апеляційної інстанції дослідив постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15.04.2021 року стосовно ОСОБА_1 , яка є у вільному доступі Єдиному державному реєстрі судових рішень.
З відомостей цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 притягувався до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, а в оскаржуваній постанові, яка є предметом апеляційного перегляду, останній притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
Поряд з цим, з відомостей цієї постанови вбачається, що закриваючи провадження у справі за відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд посилався на процесуальні порушення працівників поліції під час складення протоколу та оформлення матеріалів справи. Однак, в цій постанові не наведено будь-яких відомостей, які спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 19.01.2021 року під час зіткнення його автомобіля з іншим автомобілем.
Отже посилання апелянта на відомості вищенаведеної постанови є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 , керуючи своїм автомобілем, допустив зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_2 . 
З огляду на вищенаведені обставини, вочевидь неможна погодитись з апеляційними доводами захисника Черновала С.О. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність саме в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
       Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які в своїй сукупності свідчать про порушення саме ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
       Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ – є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Черновала С.О. залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков