ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2021 р.           Справа№ 910/18504/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар                 Рибчич А.В.
за участю 
представників:       позивача - Рибченко Н.М., Черненко І.В.
                                відповідача - Тарасенко В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
на рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. (повне рішення складено 26.04.2021 р.) та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. (повне рішення складено 30.04.2021 р.)
у справі № 910/18504/20 (суддя - Лиськов М.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс"
до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
про визнання недійсним одностороннього правочину

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" щодо розірвання договору № БО065-19 на брокерське обслуговування від 05.04.2019 р.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем без достатніх правових підстав було розірвано в односторонньому порядку укладений договір на брокерське обслуговування. 
До суду першої інстанції 20.04.2021 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якому останній просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" витрати на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням та додатковим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу до суду першої інстанції, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та додаткове рішення суду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що розірвання  договору та закриття рахунку є законодавчо встановленим обов`язком банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, що виникає внаслідок встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей та не залежить від волевиявлення банку, як сторони договору, укладеного з позивачем.
Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/18504/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2018 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 та призначено її до розгляду на 06.07.2021 р.
До суду 05.07.2021 р. від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 р. зупинено апеляційне провадження у справі № 910/18504/20 до перегляду Верховним Судом судових рішень у справі № 910/13595/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до         Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про         стягнення штрафу та збитків.
До суду 26.07.2021 р. від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/18504/20. До клопотання відповідачем додано постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2021 р.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3248/21 від 02.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18504/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/18504/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 р. справу № 910/18504/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду, поновлено провадження у справі № 910/18504/20 та призначено її до розгляду на 05.10.2021 р. 
З 16.08.2021 р. по 17.09.2021 р. головуючий суддя Буравльов С.І. перебував у щорічній черговій відпустці.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4892/21 від 04.10.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18504/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/18504/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021 р. справу № 910/18504/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та на додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.
У призначеному судовому засіданні 05.10.2021 р. оголошено перерву до 26.10.2021 р.
У судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
23.05.2013 р. Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" було відкрито рахунки Товариству з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс", шляхом подання заяви про відкриття розрахункового рахунку та заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських: поточний рахунок № НОМЕР_1 (валюта - українська гривня), № НОМЕР_2 (валюта - долар США), № НОМЕР_3 (валюта - євро), що підтверджується заявою позивача про приєднання та довідкою відповідача № 18030781112504416 від 07.03.2018 р.
05.08.2019 р. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" відповідно до постанов Національного банку України № 162 від 28.12.2018 р. та № 41 від 22.02.2019 р., згідно із стандартом IBAN, змінив рахунок позивача та закріпив за ним міжнародний номер банківського рахунку відповідно до стандарту № 13616 Міжнародної організації зі стандартизації ISO і Європейського комітету з банківських стандартів ECBS - НОМЕР_4 - українська гривня, НОМЕР_5 - долар США, НОМЕР_6 - євро.
18.06.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" повідомленням № 20.1.0.0.0/7-20200618/1495 повідомив позивача про прийняття ним рішення про розірвання укладеного договору та закриття поточних рахунків на підставі ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта.
У повідомленні наведений зміст ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (а саме: "суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта"), з якого вбачається, що банк посилався саме на Закон України № 1702-VII від 14.10.2014 року. 
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем, на думку позивача, було безпідставно розірвано укладений договір банківського обслуговування в односторонньому порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка, зокрема, у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті.
Як передбачено ч. ч. 1, 3, 4 ст. 341 ГК України, розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Безготівкові розрахунки можуть здійснюватися у формі платіжних доручень, платіжних вимог, вимог-доручень, векселів, чеків, банківських платіжних карток та інших дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці. При безготівкових розрахунках усі платежі провадяться через установи банків шляхом перерахування належних сум з рахунку платника на рахунок одержувача або шляхом заліку взаємних зобов`язань і грошових претензій. 
У відповідності до ч. ч. 3, 4, 6 ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов`язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
За п. 27 ч. 1ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, який не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки.
У відповідності до п. п. 2, 3, 4, 22, 23 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:
- здійснювати ідентифікацію, верифікацію клієнта (представника клієнта), вивчення клієнта та уточнення інформації про клієнта у випадках, встановлених законом;
- забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації. Особливості та строки виявлення суб`єктами первинного фінансового моніторингу фінансових операцій залежно від специфіки їх діяльності можуть встановлюватися нормативно-правовими актами суб`єктів державного фінансового моніторингу, які відповідно до цього Закону виконують функції державного регулювання і нагляду за суб`єктами первинного фінансового моніторингу;
- забезпечувати у своїй діяльності управління ризиками та розробляти критерії ризиків;
- проводити аналіз відповідності фінансових операцій, що проводяться клієнтом, наявній інформації про зміст його діяльності та фінансовий стан з метою виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу;
- здійснювати управління ризиками, пов`язаними із запровадженням чи використанням нових та існуючих інформаційних продуктів, ділової практики або технологій, в тому числі таких, що забезпечують проведення фінансових операцій без безпосереднього контакту з клієнтом.
Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про банки і банківську діяльність" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний самостійно проводити оцінку ризику своїх клієнтів з урахуванням критеріїв ризиків, визначених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та суб`єктами державного фінансового моніторингу, що здійснюють державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідних суб`єктів первинного фінансового моніторингу, під час здійснення їх ідентифікації, а також в інших випадках, передбачених законодавством та внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу, і вживати застережних заходів щодо клієнтів, стосовно яких встановлено високий ризик.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати верифікацію клієнта (представника клієнта). Суб`єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов`язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Зазначені у частині першій цієї статті документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу здійснив верифікацію, засвідчуються в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу (ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про банки і банківську діяльність").
Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про банки і банківську діяльність" суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:
- відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;
- відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону;
- відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, та встановлення вигодоодержувача є неможливим;
- відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу.
Крім цього, станом на 18.06.2020 р. ст. 64 була виключена із Закону України "Про банки і банківську діяльність" на підставі Закону України № 361-ІХ від 06.12.2019 р. "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" , який був опублікований 28.12.2019 р. і набрав чинності через чотири місяці з дня його опублікування.
Також, станом на 18.06.2020 р. втратив чинність Закон України № 1702-VII від 14.10.2014 р. на підставі Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 р. № 361-IX.
Таким чином, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» у повідомленні від 18.06.2020 р. № 20.1.0.0.0/7-20200618/1491 безпідставно послався на положення ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст. 11 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" № 1702-VII від 14.10.2014 р., які втратили чинність.
Разом з цим, у Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 р. № 361-IX, який був чинним станом на час складення повідомлення, питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано у ст. 15, згідно з якою суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі:
- якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені;
- встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей;
- подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу;
- виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою;
- якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.
Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.
Як передбачено п. п. 3.1.1.5.1, 3.1.1.6.2.1, 3.1.1.6.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право припинити відносини із клієнтом у разі встановлення йому неприйнятно високого ризику за результатами оцінки/переоцінки ризику відповідно до законодавства у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Банк може відмовити клієнту в обслуговуванні рахунку у випадках, передбачених чинним законодавством України, у т.ч. нормативно-правовими актами Національного банку і договором банківського обслуговування. Банк має право відмовитися: від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у т.ч. шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.
Отже в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в т.ч. шляхом розірвання договорів.
Приписи ст. 15 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 р. № 361-IX наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів, а тому у спірних правовідносинах, пов`язаних з фінансовим моніторингом, пріоритетним є застосування норм спеціального закону.
Норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин, а тому право банку на відмову від підтримання (у тому числі шляхом розірвання) ділових відносин не слід розуміти як право банку на відмову від договору банківського рахунку лише з дотриманням загального порядку припинення договірних відносин, тобто шляхом звернення до суду про розірвання договору.
Відтак банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Однак, право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 р. у справі № 910/21320/17, від 29.04.2020 р. у справі № 910/3245/19.
У матеріалах справи відсутнє рішення банку щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс".
Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вчиняв платіжні операції, які містять ознаки здійснення ризикової діяльності у сфері фінансового моніторингу та наражав на ризик застосування до банку відповідних заходів впливу. 
Крім цього, відповідачем не надано його запиту про надання документів, який був би адресований Товариству з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс", в той час як запит відповідача № 20.1.0.0.0/7-200428/8724 від 28.04.2020 р. був адресований ОСОБА_1 .
Так, запит № 20.1.0.0.0/7-200428/8724 від 28.04.2020 р. був направлений ОСОБА_1 на підставі ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч. 7 ст. 9, ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», які втратили чинність 28.04.2020 р. на підставі Закону України № 361-ІХ від 06.12.2019 р., тобто були нечинними на момент направлення запиту.
Разом з цим, в матеріалах справи міститься лист № 58 від 30.04.2020 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс", відповідно до якого останній надав усі запитувані відповідачем документи та інформацію.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» відповідач зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
Отже відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу (Державній службі фінансового моніторингу України) про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті.
Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до Державної служби фінансового моніторингу України після отримання від позивача листа № 58 від 30.04.2020 р.
Також в повідомлені відповідача № 20.1.0.0.0/7-20200618/1495 від 18.06.2020 р. зазначено про встановлення неприйнятно високого рівня ризику Товариству з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс", як підставу розірвання ділових відносин, а не відмову надати клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки документів.
В аналогічних справах № 910/11030/20, № 910/11029/20 Північним апеляційним господарським судом було визнано недійсними односторонні правочини Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" щодо розірвання ділових відносини з іншими суб`єктами господарювання через встановлення неприйнятно високого рівня ризику.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже одностороння відмова відповідача від договору банківського обслуговування, укладеного з позивачем, є незаконною, оскільки підстави для встановлення відповідного рівня ризику були відсутні, тому розірвання договору з позивачем у такий спосіб порушує його права та інтереси.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", щодо розірвання договору № БО065-19 на брокерське обслуговування від 05.04.2019 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Також, звертаючись з апеляційною скаргою відповідач просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20.
Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник посилається на те, що Рибченко Н.М., яка представляла інтереси позивача у суді першої інстанції, не є особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тобто не є адвокатом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 233 ГПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Як передбачено ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених витрат позивач надав суду наступні докази: 
- договір про надання правової допомоги № 250 від 17.11.2020 р.; 
- акт виконаних робіт від 24.11.2020 р. до договору № 250 від 17.11.2020 р.; 
- розрахунок платної правової допомоги від 24.11.2020 р.; 
- платіжне доручення № 1047 від 20.11.2020 р. на суму 5 000,00 грн.
Так, 17.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" та з адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 250.
Відповідно до п. 1 вказаного договору виконавець надає замовнику на платній основі правничу допомогу по видах та об`ємі, передбачених цим договором з метою захисту прав чи інтересів замовника.
Згідно з п. 2 договору виконавець надає правничу допомогу, а саме: щодо захисту прав та інтересів замовника у правовідносинах, що виникають з Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", в тому числі щодо встановлення замовнику неприйнятно високого рівня ризику та розірвання укладених із Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" договорів, складання заяв, заперечень, запитів; консультацій і роз`яснень з правових питань; правового супроводу діяльності замовника; складання позовних заяв; складання апеляційної та касаційної скарги; складання відповіді на відзив відповідача на позов, на апеляційну чи касаційну скаргу; складання відзиву на апеляційну чи касаційну скаргу; складання заперечень на відповідь на відзив на позов, на апеляційну чи касаційну скаргу; ознайомлення з матеріалами справи у суді першої, апеляційної інстанцій та у касаційному суді в складі Верховного Суду незалежно від юрисдикції суду; складання та підготовка процесуальних та інших документів правового характеру спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, складання інформаційних запитів, надання усних консультацій та інших дій без обмежень за, тарифом 1000,00 грн/год. ( в т.ч. за вивчення, складання та виготовлення документів, надання консультацій та роз`яснень) та 1500,00 грн за прибуття до суду та/або за участь у розгляді справи у режимі відеоконференції або через електронний суд із використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за одне судове засідання. Сторони погодили, що за виконання цього доручення клієнт здійснює оплату за наступним тарифом: 1328,55 грн/год, що є еквівалентом 50 дол США за курсом Національного банку України, встановленим на день укладання цього доручення. Сторони узгодили, що розмір оплати у гривнях, зазначений у цьому додатку, змінюється пропорційно зміненню курсу долара США по відношенню до гривні України відповідно до курсу Національного банку України на дату здійснення оплати або виставлення рахунку.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
З матеріалів справи вбачається, що сума відшкодування, на переконання суду, відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору в розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України.
Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення зазначеної заяви та стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн.
Доводи скаржника про те, що Рибченко Н.М., яка представляла інтереси позивача у суді першої інстанції, не є особою, яка має право здійснювати адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», тобто не є адвокатом, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
На підтвердження отримання свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6055 від 08.02.2018 р. та посвідчення адвоката серії КВ № 6055 від 08.02.2018 р. в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005207275 від 04.04.2019 р. станом на 08.02.2021 р.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати про ці відомості.
В матеріалах справи відсутні докази скасування свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Рибченко Н.М.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" не підлягає задоволенню. 
Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. та додаткове рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2021 р. у справі № 910/18504/20 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 14.04.2021 р. у справі № 910/18504/20.
4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.11.2021 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                В.В.Андрієнко