ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року                                                                      Справа № 918/498/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя           Мельник О.В.
суддя                                   Петухов М.Г.
суддя                                   Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.2021 р. у справі №918/498/21 (суддя Качур А.М.)  
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агротеп"
до товариства з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт" 
про стягнення в сумі 95 744,49 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Рівненської області від 26.07.2021 р. у справі №918/498/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агротеп" до товариства з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт" про стягнення 95744,49 грн. задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "МеталКрафт" на користь ТОВ "Агротеп" 93858,77 грн. заборгованості за надані послуги та 2270 грн. судового збору. В задоволенні вимог про стягнення 1885,72 грн. інфляційних втрат відмовлено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що забезпечивши своєчасну доставку вантажу у визначений пункт розвантаження позивачем було виконано договірні зобов`язання у повному обсязі. З урахуванням положень ст.530 ЦК України та дати отримання претензії відповідачем, суд встановив, що прострочення з оплати наданих позивачем послуг виникло з 08.06.2021 р., а тому позов в частині стягнення 93858,77 грн. заборгованості підлягає задоволенню.
Разом з тим, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення 1885,72 грн. інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки інфляційні втрати не можуть бути розраховані за період менший ніж один місяць.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у справі №918/498/21 закрити.
Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування усіх обставин справи та недослідження усіх наявних в матеріалах справи доказів.
Зокрема, апелянт звертає увагу суду на те, що до ухвалення рішення у справі №918/498/21 ним було повністю погашено суму заборгованості перед позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №2555 від 17.06.2021 р. на суму 9000 грн., №2566 від 25.06.2021 р. на суму 84858,77, а також відшкодовано судові витрати, що підтверджується платіжним дорученням №2607 від 30.06.2021 р. на суму 2270 грн.. А тому ТОВ "МеталКрафт" вважає, що провадження у справі №918/498/21 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротеп", своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не скористалось.
Частиною 3 ст. 263 ГПК України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, до апеляційної скарги відповідачем було долучено додаткові докази, зокрема: платіжні доручення №2555 від 17.06.2021 р., №2566 від 25.06.2021 р. та №2607 від 30.06.2021 року (а.с.46-48).
Однак, відповідачем не було заявлено клопотання про долучення таких доказів та у апеляційній скарзі не обґрунтовано поважність причин, що зумовили неможливість подання ним таких доказів до суду першої інстанції у встановлений законом строк.
Суд звертає увагу на те, що виходячи з принципу змагальності господарського процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції.
У відповідності до ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно п.6 ч.2 ст.258 ГПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постановах від 06.02.2019 р. у справі  №916/3130/17 та від 18.06.2020 р. у справі №909/965/16, від 26.02.2019 р. у справі №913/632/17 єдиним винятковим випадком, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).
Проте колегією суддів встановлено, що скаржник в апеляційній скарзі на виконання вимог частини 4 статті 80, пункту 6 частини 2 статті 258, частини 3 статті 269 ГПК України взагалі не заявляв про долучення додаткових доказів, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Таким чином відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки таким доказам.  
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, а також приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.2021 р. у справі №918/498/21 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Судом встановлено, що 19.01.2021 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Агротеп" (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт" (замовник) було погоджено та підписано заявку №1903, у відповідності до умов якої перевізник взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажу за маршрутом смт. Мізоч, вул. Острозька 33А, Рівненська область, Здолбунівського району до Manse Lane, Knaresborough, Nort Yorkshire, HG5 8ET, Great Britain. Вартість послуг з перевезення становить 2850 євро (по курсу НБУ на день вивантаження автомобіля). Дата розвантаження 26-29.03.2021 р. (а.с.4).
В подальшому на виконання своїх зобов`язання за заявкою №1903 від 19.01.2021 р. ТОВ "Агротеп" виконало перевезення вантажу та 24.03.2021 р. доставило його до місця призначення, що підтверджується відміткою вантажоотримувача в міжнародній накладній CMR (а.с. 7).
Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №2392 від 24.03.2021 р. сторони засвідчили факт надання позивачем відповідачу послуг з міжнародних вантажних перевезень вартістю 93858,77 грн., у зв`язку з чим позивачем було сформовано рахунок №2392 від 24.03.2021 р. на вказану суму (а.с.5-6).
27 травня 2021 року (згідно з відміткою АТ "Укрпошта") позивач направив відповідачу претензію на оплату вказаної заборгованості, в якій просив негайно сплатити борг.
Також у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання позивачем за період з 24.03.2021 р. по 17.06.2021 р. нараховано 1885,72 грн. інфляційних втрат.
Оскільки ТОВ "МеталКрафт"  не було погашено заборгованість перед ТОВ "Агротеп", останній звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості у сумі 93 858,77 грн. та 1885,72 грн. інфляційних втрат.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.
Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з приписами ст.525, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору перевезення вантажу.
В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Оскільки правовідносини у даній справі випливають із договору міжнародного перевезення вантажу, то останні регулюються також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 р. (далі - Конвенція).
Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. 
Колегією суддів встановлено, що доводи скаржника передусім зводяться до того, що на момент ухвалення господарським судом оспорюваного рішення, ним було у повному обсязі погашено заборгованість перед позивачем (з урахуванням судових витрат), а тому провадження у справі №918/498/21 підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутність предмету спору. Однак, колегія суддів оцінює такі доводи відповідача критично з огляду на таке.
Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. 
Згідно пунктами 2, 4 частини 2 статті 42 ГПК України визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За змістом частин 4, 8 статті 80 ГПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.06.2021 р. прийнято позовну заяву ТОВ «Агротеп» до розгляду та відкрито провадження у справі №918/498/21. Справу призначено до слухання на 20.07.2021 р. о 11:00 год., а також запропоновано, зокрема, відповідачу у строк до 20.07.2021 р. подати відзив на позовну заяву та всі докази, що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності) (а.с.24-25).
Вказана ухвала була надіслана відповідачу та отримана ним 02.07.2021 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 3301311528018 (а.с.26).
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відповідачу було відомо про розгляд справи №918/498/21 господарським судом Рівненської області, однак останній не скористався наданим процесуальним правом на спростування позовних вимог ТОВ «Агротеп» та подачу відповідних доказів незважаючи на те, що такі докази існували на момент закінчення строку встановленого судом для подачі відзиву та доказів.
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом ч.1, 2 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, колегією суддів безспірно встановлено факт здійснення позивачем перевезення вантажу за заявкою №1903 та неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором перевезення в частині оплати наданих послуг.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ТОВ "МеталКрафт"  не заперечує факту надання позивачем у повному обсязі послуг з перевезення вантажу, як і не заперечує факту наявності заборгованості на момент звернення ТОВ "Агротеп" з позовом, а лише вказує на те, що до ухвалення оспорюваного рішення ним було погашено суму заборгованості у повному обсязі.
За наведених обставин, оскільки подані до суду апеляційної інстанції платіжні доручення не були надані відповідачем суду першої інстанції, а отже не були предметом його розгляду, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані позивачем послуги у сумі 93858,77 грн.
Апеляційний суд зазначає, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не оспорює рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.2021 р. у справі №918/498/21 в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення 1885,72 грн. інфляційних втрат, а тому, з урахуванням положень ст. 269 ГПК України щодо меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
                             
ПОСТАНОВИВ:
Рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.2021 р. у справі №918/498/21 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МеталКрафт"- без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "10" листопада 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.