Постанова 
Іменем України
 
02 листопада 2021 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/13097/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову в забезпеченні позову
 
від 08 липня 2021 року
 
в складі судді Янченка А.В.
 
у цивільній справі №369/1450/21 Києво-Святошинського районного суду Київської області
 
за позовом ОСОБА_1 
 
до Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 ,
 
про визнання незаконними та скасування рішень,
 
                                                             В С Т А Н О В И В:
В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 за захистом свого порушеного права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.07.2020 за ОСОБА_2 зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки.
08 липня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_2 , після реєстрації за собою право власності на спірну земельну ділянку, здійснила її поділ на дві окремі земельні ділянки, та в подальшому відчужила їх новим власникам, вважала, що існують ризики перепродажу спірних земельних ділянок новими власниками або ризики забудови на цих земельних ділянках, що у разі задоволення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.
З огляду на вищевказані обставини звернулася до суду із заявою про залучення нових власників у якості співвідповідачів та із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на ці земельні ділянки та заборони будь яким особам, Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам, а також будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав на нерухоме майно, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомості та вчиняти будь-які інші дії щодо вказаних земельних ділянок.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог.
 
Суд необґрунтовано відмовив у забезпеченні позову з тих підстав, що заява не містить вимог до нових власників спірних земельних ділянок, оскільки попередньою ухвалою суд відмовив у задоволенні заяви позивача про залучення нових власників в якості співвідповідачів. Також суд не врахував, що вжиття даного заходу забезпечення позову є ефективним захистом прав позивача під час вирішення спору.
 
За вказаних обставин просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2021 про відмову в забезпеченні позову та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.
 
Позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від представника позивача адвоката Липчей О.В. надійшов лист про розгляд апеляційної скарги без його участі, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
 
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
 
Відповідачі: Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Білогородська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їх представників. 
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Відмовляючи в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено співмірність обраного заходу забезпечення позову із позовними вимогами, а також заявником не наведено, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити  виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
 
Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;                 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;                 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.
 
З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому посилаючись на те, що порушено її право власності на земельну ділянку, просила визнати незаконним та скасувати рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.07.2020; скасувати рішення від 07.08.2020 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею               0,1750 га, на земельну ділянку, площею 0,1349 га, з одночасним припиненням права речових прав ОСОБА_2 на цю земельну ділянку; скасувати рішення від 18.12.2020 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,0401 га, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2008 вона є власником земельної ділянки, площею 0,1750 га, з кадастровим №3222480601:01:001:0032 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу від 01.04.2008 зареєстровано у Бобрицькій сільській раді, про що міститься відмітка №1454 від 02.03.2011. 
Рішенням Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.07.2020 року №639-50-VII затверджено проект землеустрою та передано у власність                ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1750 га, кадастровий номер 3222480601:01:001:0032, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .
На даний час з загальнодоступних даних Публічної кадастрової карти вбачається відсутність відомостей щодо кадастрових номерів 3222480601:10:121:0009 та 3222480601:01:001:0032.
Однак, як відомості Публічної кадастрової карти так і дані Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку містять інформацію про дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3222480601:01:001:5444, площею 0,0401 га, та 3222480601:01:001:5443, площею 0,1349 га, при чому обидві мають цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) та однакову адресу: АДРЕСА_1 .
Як зазначає ОСОБА_1 , окрім адреси, з кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:10:121:0009 вбачається, що сусідні межі від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_1 , від Б до В землі Боярської ЛДС, від В до А земельна ділянка з кадастровим номером 3222480601:01:001:0010.
За твердженням ОСОБА_1 , аналогічні межі мають земельні ділянки з кадастровими номерами 3222480601:01:001:5444 та 3222480601:01:001:5443, окрім спільної межі, що дає достатні підстави для висновку, що ці ділянки є фактично її земельною ділянкою з кадастровим номером 3222480601:10:121:0009 та сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:01:001:0032, відомості про яку, так само відсутні в Публічній кадастровій карті, як і про її земельну ділянку.
Також факт накладення спірних земельних ділянок підтверджується наданими технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:10:121:0009, рішенням № РВ-3202753202021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та схемою накладення меж земельних ділянок з кадастровими номерами 3222480601:01:001:5443 та 3222480601:01:001:5444 на земельну ділянку з кадастровим номером 3222480601:10:121:0009.
Поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:01:001:0032 здійснено на підставі заяви ОСОБА_2 від 01.12.2020.
В свою чергу, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 була власником, як земельної ділянки з кадастровим номером 3222480601:01:001:0032 так і земельних ділянок, що утворились в результаті поділу та мають кадастрові номера 3222480601:01:001:5444 та 3222480601:01:001:5443.
Після звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 стало відомо, що відповідачем                   ОСОБА_2 здійснено відчуження спірних земельних ділянок.
Зокрема ОСОБА_2 31.12.2020 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки                 №1569 відчужила спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222480601:01:001:5443 на користь ОСОБА_3 .
Також, ОСОБА_2 30.12.2020 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №.1558 відчужила спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222480601:01:001:5443 на користь ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення до пред`явлення позову, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2021 року у справі                 №369/103/21, однак ця ухвала не може бути виконана, оскільки в ній власником спірних земельних ділянок вказано ОСОБА_2 .
З матеріалів справи також вбачається, що до закриття підготовчого провадження у справі  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залучення нових власників спірної земельної ділянки до участі у справі  в якості співвідповідачів.
Проте, ухвалою суду  від 08.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви про залучення нових власників у якості співвідповідачів
Оскільки ОСОБА_1 просила накласти арешт на земельні ділянки, які не належать відповідачу ОСОБА_2 ,  і судом першої інстанції відмовлено позивачу у залученні до участі у справі нових власників цього спірного майна, колегія судів вважає, що відсутні правові підстави для забезпечення позову у спосіб накладання арешту на нерухоме майно, яке не належить відповідачу.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачем, поряд з вимогою про забезпечення позову шляхом накладення арешту, також заявлено вимогу про забезпечення позову шляхом заборони здійснення певних дій щодо земельних ділянок, які відповідно до схеми накладень мають співпадіння на 99,95% із земельною ділянкою, належною позивачці на праві власності.
Позивачка просила заборонити будь-яким особам, Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам, а також будь-яким суб`єктам та органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав на нерухоме майно, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо об`єкту нерухомості  та вчиняти будь-які інші дії щодо земельних ділянок: площею 0,1750 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2141024332224), площею 0,1349 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:5443 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2252973632224), площею 0,0401 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:5444 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2253089632224).
Отже, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть відчужити спірне майно, передати його в користування іншим особам, знищити чи знецінити майно, поділити спірні земельні ділянки, утворивши нові об`єкти цивільного права, тощо.
При цьому, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.
Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.
Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову судом не враховано наданих позивачем доказів на підтвердження обґрунтованих припущень щодо утруднення виконання рішення у  разі задоволення позову.
З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.07.2020.  В подальшому, через декілька місяців після набуття права власності ОСОБА_2 звертається до відповідного органу із заявою про поділ земельної ділянки і 15.12.2020 проведено реєстрацію на дві окремі ділянки. Через дві неділі після реєстрації ОСОБА_2 здійснює відчуження цих земельних ділянок за договорами купівлі-продажу.
За вказаних вище обставин, коли встановлено, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельних ділянок, які є предметом позову, та які відчужені відповідачем ОСОБА_2 , колегія суддів приходить до висновку про співмірність такого обраного позивачем заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки предметом спору є земельні ділянки,  щодо яких позивач і просить заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії.
Ураховуючи викладене, а також інтереси та не порушення прав усіх учасників справи, кожний з яких має сподівання на законне і справедливе вирішення виниклих спірних правовідносин об`єктивним та безстороннім судом, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.
З огляду на викладене, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати позивач заявленим позовним вимогам, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить позивач, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає вимога про забезпечення позову шляхом встановлення заборони усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок, оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.
До того ж, визначаючи такий захід забезпечення позову, як заборона усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірних земельних ділянок, колегією суддів враховано, що ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції із заявою про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на користь яких ОСОБА_2 відчужено спірні земельні ділянки. Ухвалою суду від 08.07.2021 таку заяву повернуто позивачу. 
Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про достатньо обґрунтоване припущення позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки нові власники спірних земельних ділянок до ухвалення відповідного рішення по суті позовних вимог матимуть можливість розпорядження такими земельними ділянками на власний розсуд.
 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення заяви.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                          П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року - скасувати.
 
Заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.
 
Заборонити усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, площею 0,1750 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:0032 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21411024332224), земельної ділянки, площею 0,1349 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:5443 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2252973632224), та земельної ділянки, площею 0,0401 га, з кадастровим номером 3222480601:01:001:5444 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2253089632224), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.
Стягувач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Строк пред`явлення постанови до виконання три роки.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий                                                                                                            О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                         О.В. Желепа
 
                                                                                                                                   В.А. Кравець