ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4828/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Щербака А.А.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1          
на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду   від  16 серпня 2021 року, (суддя суду першої інстанції Конишева О.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/4828/21  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій  та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
          10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
          визнати незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у визначенні та виплаті ОСОБА_1 підвищення розміру пенсії за віком, обчисленого за раніше діючим законодавством, з дня набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” до дня її призначення згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 27 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області з 01.11.2020 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , місячну пенсію відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за раніше діючим законодавством у сумі 6973,34 грн, за ч. 1 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у сумі 411,04 грн., додаткову пенсію у сумі 170,82 грн, відповідно до Постанови КМ України від 25 березня 2014 р. № 112 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення”, на загальну суму 7555,20 грн.;
визнати незаконною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у визначенні та виплаті ОСОБА_1 підвищення розміру пенсії за віком, встановленою Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. № 127 “Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році”;
зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області з 01.04.2021 здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 , місячну пенсію відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. № 127 “Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році”, за раніше діючим законодавством у сумі 7740,41 грн., за ч. 1 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у сумі 519,17 додаткову пенсію у сумі 170,82 гри, відповідно до Постанови КМ України від 25 березня 2014 р. № 112 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення”, на загальну суму 8430,40 грн.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 18.01.2021 року позивач повинен був провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ч. 2 ст. 27 ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідних доплат з 01.11.2020 року. Відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії позивача, виходячи з показників розміру пенсії, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що призвело до суттєвого зменшення розміру пенсії. Також, відповідачем  протиправно не проведено перерахунку розміру пенсії позивача відповідно до постанови КМУ від 22.02.2021 року №127 за раніше діючим законодавством.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року в задоволенні адміністративного позову – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову, Також, позивач зазначає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано та неправильно вирішено справу по суті позовних вимог.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення суду залишити без змін.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області і отримує пенсію за віком з 25.08.2013 року, яка була призначена відповідно до вимог статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (із зниженням пенсійного віку), як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.
17.10.2020 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про розрахунок частини розміру пенсії відповідно до раніше діючого законодавства з заробітної плати, отриманої позивачем за квітень 1987 року (в який позивач працював в зоні відчуження Чорнобильської АЄС).
Листом від 21.10.2020 №    9512-9513/В-02/8-0800/20 відповідачем надано відповідь, якою повідомлено позивача, що згідно частини 2 статті 27 Закону №1058 частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом. Так, максимальний розмір пенсії до 01.01.2004 складав - 168,00 грн. і був визначений наступним чином: 50 грн. х 3 х 1,12 = 168 грн., де 50 грн. - мінімальна пенсія за віком на дату набрання чинності Закону №1058, 3 - обмеження трьома мінімальними розмірами пенсій, яке передбачено статтею 19 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, а 1,12 - підвищення розміру пенсії відповідно до рішення Кабінету Міністрів України з 01.01.2004. Таким чином, розраховувати частину розміру пенсії позивача згідно з пунктом 2 статті 27 Закону №1058 є недоцільним, тому що це може призвести до зменшення загального розміру пенсії позивача (розмір пенсії за віком позивача, розрахований на загальних умовах згідно Закону №1058, на даний час, є значно більшим).
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із позовом.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду в адміністративній справі №280/8448/20 від 18.01.2021, яке набрало законної сили 02.04.2021, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні обчислення пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком у відповідності до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме: визначити частину розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом (01.01.2004) відповідно до раніше діючого законодавства, а частину розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, - відповідно до цього Закону, з 01.11.2020.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду в адміністративній справі №280/8448/20 від 18.01.2021 позивачу було призначено пенсію після перерахунку в сумі 2100 грн., при          цьому визначено, що максимальний розмір пенсії до 01.01.2004 складає 168 грн., яка й призначена позивачу за раніше діючим законодавством, а пенсія за ч. 1 ст. 27 Закону України“Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” склала 221, 78 грн.
Позивач не погодившись із таким розрахунком пенсії звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правильно обраховано розмір пенсії позивача.
Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.
Частиною другою   статті 19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
   Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає   Закон № 1058-IV.
   Розмір пенсії за віком визначається за правилами   статті 27 Закону № 1058-IV, частиною другою якої передбачено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим   Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим   Законом, - відповідно до цього   Закону.
При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених   законом   для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим   Законом   до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою   статті 42 цього Закону.
   До набрання чинності   Законом № 1058-IV   призначення, перерахунок та виплата пенсій здійснювалися за нормами   Закону №1788-ХІІ.
   Згідно із частиною першою   статті 19 Закону №1788-ХІІ   пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку, але не нижче мінімального розміру пенсії.
   Відповідно до частини п`ятої   статті 19 Закону №1788-ХІІ   максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох мінімальних пенсій за віком.
   З метою поліпшення матеріального становища пенсіонерів Кабінет Міністрів України постановою від 14.04.2003 № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» збільшив мінімальний розмір пенсії, передбачений для обчислення трудових пенсій за віком, до 50 гривень включно та максимальний розмір трудових пенсій за віком до 200 гривень включно для категорій працівників,      визначених згідно з пунктом «а» статті   13   та статтею   14 Закону      № 1788-ХІІ   та до 150 гривень включно - для інших категорій працівників.
   Тобто, до набрання чинності 01.01.2004   Законом № 1058-IV   максимальний розмір пенсії за віком за раніше діючим законодавством становив 150, 00 грн.
             У свою чергу,   Кабінет Міністрів України постановою від 20.11.2003 № 1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян»   пунктом 1 постановив Пенсійному фонду під час призначення та перерахунку пенсій відповідно      до      Закону      № 1058IV   застосовувати      для      визначеннясередньої      заробітної      плати      працівників,      зайнятих      у      галузях національної      економіки,      за      місяць,       за       який       розраховується коефіцієнт заробітної       плати       (доходу),       визначені      Державним комітетом статистики показники за період з 1958 по 2002   рік згідно з додатками 1 і 2.
   З метою підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян   Кабінетом Міністрів України постановою від      11.03.2004 № 312 «Про додаткові заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян»   було внесено зміни до зазначеної вище постанови від 20.11.2003 № 1783, згідно з якими при призначенні пенсій відповідно до частини другої   статті 27 Закону № 1058-IV   застосовуються мінімальний та максимальний      розміри      пенсій      (з      урахуванням      цільової      грошовоїдопомоги),      визначені    постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 № 544 «Про      підвищення розмірів трудових      пенсій», збільшені на 12 відсотків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року в адміністративній справі №456/2347/16-а. 
Таким чином, при визначенні розміру пенсії позивача на виконання рішення суду на підставі ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне законодавство» відповідачем обґрунтовано визначено частину розміру пенсії позивача відповідно до законодавства до 01.01.2004  року на рівні 168 грн., (150х1.12) де максимальний розмір пенсії становить 150 грн., а 1.12 – підвищення відповідно до постанови КМУ.  Іншу частину розміру пенсії позивача визначено на підставі законодавства чинного на час проведення перерахунку, загальний розмір основної пенсії з урахуванням доплати до прожиткового мінімуму  та індексації склав 2200 грн., тобто залишився незмінним. (а.с 24-25)
Доводи позивача з приводу того, що розмір максимальної заробітної плати по 1-й складовій його пенсії не може становити 168 грн., а повинен не перевищувати 21180 грн., оскільки відповідно пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу України, соціальні стандарти гарантії, у тому числі прожитковий мінімум, рівень його забезпечення, мінімальна заробітна плата, надання пільг, компенсацій і гарантій населенню, у поточному бюджетному періоді застосовується у розмірах та на умовах, що діяли у грудні попереднього бюджетного періоду, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, з огляду на те, що розрахункову суму 168 грн. (яка розрахована відповідно до пенсійного законодавства, що діяло до 01.01.2004 року), було використано відповідачем для розрахунку частини пенсії позивача на виконання рішення суду, яким задоволено адміністративний позов самого ОСОБА_1 , натомість в дотримання вимог Закону, зокрема ст. 27 Закону України  № 1058-IV,    відповідачем обґрунтовано було проведено позивачу доплати до пенсії для досягнення прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (2200).
Згідно статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” призначення та виплата пенсій потерпілим від Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС провадиться згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон №1058) і Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі -Закон №796).
Відповідно до статті 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним, зокрема, до категорії 2 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Її розмір залежить від категорії постраждалих.
Згідно статті 51 Закону №796 особам, віднесеним, зокрема, до категорії 2, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Постанова №1210) і діє з 01.01.2012 року.
Згідно з підпунктом 2 пункту 13 Постанови №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону №796, виплачується особам, що належать до категорії 2 у розмірі 170,82 грн.
В адміністративному позові позивач просить суд зобов`язати відповідача виплачувати йому додаткову пенсію у розмірі 170.82 грн., між тим, як видно з матеріалів справи позивачеві нараховується та виплачується додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю сам у розмірі 170.82 грн.
Відтак, суд констатує, що відповідачем не допущено порушення прав та інтересів позивача в цій частині.
В свою чергу, з приводу порушеного права позивача на проведення перерахунку пенсії з урахуванням середньомісячного розміру заробітку за квітень 1987 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
          Згідно статті 43 Закону №1058 перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності Законом № 1058 враховується: а) заробітна плата, з якої раніше було обчислено пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”; б) заробітна плата за період, передбачений абз. 1 ч.1 статті 40 Закону № 1058.
Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788) було передбачено, окрім інших, обчислення пенсій за такий період трудової діяльності: за будь - які 12 місяців, або меншу кількість календарних місяців підряд чи за один місяць роботи в зоні відчуження відповідно до статті 57 Закону ЧАЕС.
          Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі обчислення пенсії відповідно до   частини другої   статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.
Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення:
менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців;
не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи;
менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.
          Відповідно до частини другої   статті 27 Закону № 1058-IV   за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим   Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим   Законом, - відповідно до цього   Закону.
Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним   Законом № 1058-IV   або спеціальним -   Законом № 796-XII.
Такий правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суд України у постанові від 07.07.2015 року (справа № 21-727а15), постановах Верховного Суду від 25.09.2018 року № 185/3101/17 (2-а/185/253/17), від 03.10.2019 року в адміністративній справі № 676/5258/16-а.
          Позивач звертався до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку його пенсії на підстав ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 57 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
          Однак, відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку з посиланням на те, що  для умов такого перерахунку пенсію позивачеві мало бути призначено до набрання чинності Закону № 1058-IV, відтак позивач, якому пенсію призначено в 2013 році відповідно до Закону № 1058-IV не має право на такий перерахунок розміру його пенсії. (а.с.18-20)
Така відмова пенсійного органу не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки як вже зазначалось, позивач має право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним    Законом № 1058-IV   або спеціальним -   Законом № 796-XII, незалежно від часу призначення пенсії. З урахуванням виявлення позивачем відповідного бажання, відповідач зобов`язаний був забезпечити право позивача на перерахунок його пенсії відповідно до приписів ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 57 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
          Позивач стверджує, що з врахуванням розміру його заробітної плати за період роботи в зоні ЧАЕС з в квітні 1987 р., яка  становила 455 грн, розмір його основного пенсійного забезпечення мав би складати 6973.34 грн. 
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що правильність цього розрахунку суд не перевіряє, оскільки  не має таких повноважень. Обчислення розміру середньомісячного фактичного заробітку позивача на території радіоактивного забруднення, а також розміру пенсійної виплати, з урахуванням висновків суду, слід покласти на відповідача.
          Суд також, зазначає, що адміністративний позов також містить і інші розрахунки розмірів пенсії позивача в розрізі інших законів та станом на різні дати, позивач розраховує розмір пенсії самостійно, виходячи з самостійного обрахунку розміру середнього заробітку в зоні відчуження в квітні 1987 року, просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії та здійснювати виплату пенсії в розмірі визначеному позивачем.
          Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає, що суд при вирішенні питання про право особи на проведення певного перерахунку не вправі перебирати на себе повноваження пенсійного органу та визначати конкретні суми виплат, належних позивачеві, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.
          Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за   межі   позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          З урахуванням вищевикладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправною відмову відповідача в проведенні перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2020 року провести перерахунок розміру пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення за квітень 1987 року, обчисленого відповідно до ч. 2   ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та ч. 2, 3   ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок пенсії.  В іншій частині  в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
          Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції внаслідок чого рішення суду  прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зокрема, зроблено висновок, що позивач не має право на перерахунок пенсії з урахуванням середньомісячного заробітку за квітень 1987 рік. 
          Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
          Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положеннями статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі “Баришевський проти України”, від 10 грудня 2009 року у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від     12 жовтня 2006 року у справі “Двойних проти України”, від 30 березня 2004 року у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до      ч. 5 ст. 242 КАС України.
          На підтвердження суми витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано копію договору на правничу допомогу від 25 травня 2021 року, відповідно до якого юрист зобов`язується: ознайомитись з законодавством по даному питанню, ознайомитись із практикою судів при розгляді таких прав; давати консультації, висновки, довідки по правовим питанням, виникаючим у Клієнта; зобов`язується виконати взяті на себе зобов`язання  перед Клієнтом. Юрист не надаватиме юридичних послуг окрім тих, що зазначені вище, без погодження з клієнтом. (п. 2.1 п. 2 Договору) Вартість гонорару Юристу встановлюється відповідно до Додатку №1 до договору. (п. 3.1 п. 3 Договору)
          Як видно з акту приймання – передачі виконаних робіт до договору від 07.06.2021 року послуги зі складання позовної заяви ОСОБА_1 на суму 5000 грн. виконані в повному обсязі. 
          Відповідно до квитанції до прибуткового ордера 25-05-21 ОСОБА_1 сплачено 5000 грн відповідно до договору про надання послуг від 25.05.2021 року.
          Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в договорі від 25.05.2021 року не передбачено надання юристом такої послуги клієнту як складання позовної заяви.
          Жодних документів на підтвердження того, що позивачем надано додаткове доручення або погодження на виконання такої послуги матеріали справи не містять.
          Додатку №1 до договору від 25.05.2021 року із переліком вартості послуг Юриста до матеріалів справи також не надано.
          В свою чергу, акт приймання – передачі послуг від 07.06.2021 року не містить в собі розкриття інформації, кількість часу юристом використано при складанні позовної заяви, не містить жодних обґрунтувань розміру витрат на правничу допомогу саме в сумі 5000 грн. 
          Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено того, що вартість витрат на правничу допомогу становить 5000 грн.
          Натомість суд враховує, що на користь позивача все ж таки була надана правнича допомога, зокрема, складено позовну заяву.
          Враховуючи обсяг наданої правничої допомоги, реальний час, необхідний для її виконання, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року в адміністративній справі №280/4828/21 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
          Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в проведенні перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2020 року  з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення за квітень 1987 року, обчисленого відповідно до ч. 2   ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та ч. 2    ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2020 року з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення за квітень 1987 року, обчисленого відповідно до ч. 2   ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   та ч. 2    ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням виплачених за вказаний період сум.
          В іншій частині в задоволенні позовних вимог – відмовити.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак