ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 707/1530/21		
Провадження № 22-ц/821/1938/21		
категорія: на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О., 
секретаря: Захарченко А. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , про зняття арешту з майна, у складі головуючого судді Тептюка Є. П.,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ЦВ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про зняття арешту з майна. 
Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2013 солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 94480,15 доларів США, що еквівалентно 755179,83 грн по курсу НБУ станом на 14.01.2013.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.05.2013 №2314/9659/12 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2013 змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 85114,67 доларів США та 74858,27 грн.
14.10.2013 державним виконавцем Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40251201 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси. 
В рамках вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 14.10.2013.
17.05.2018 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
Зазначала, що не зважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу, майно ОСОБА_1 знаходиться під арештом. 
08 квітня 2021 року було отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №251770675, згідно якої вбачається, що наявність запису про обтяження: 13617188 перенесене із запису про обтяження: 3381354.
Вказувала, що записи про обтяження у вигляді накладення арешту на майно діють по сьогоднішній день, а підставою для таких обтяжень була саме постанова від 14.10.2013 прийнята в межах виконавчого провадження №40251201.
Накладений арешт порушує її інтереси, оскільки перешкоджає в повному обсязі реалізувати свої правомочності власника майна, використовувати та розпоряджатись належним їй майном, а відтак має бути знятий судом.
Строк пред`явлення виконавчого документа, виданого Придніпровським судом м. Черкаси від 20.06.2013 №2/711/429/2013 сплив 17.05.2021.
Інші виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 відсутні. Будь-які претензії майнового або грошового характеру, пов`язані з рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27.05.2013 зі сторони стягувача або його правонаступника до ОСОБА_1 відсутні. Також відсутні обставини, які зумовлюють необхідність існування зазначеного арешту.
Просила суд зняти арешт із всього майна належного ОСОБА_1 , який накладений постановою Центрального ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Коробковою Г.О. від 14.10.2013 про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження №40251201.
Скасувати арешт рухомого майна, зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 40251201, 14.10.2013, Центральний відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, головний державний виконавець Тимощук В. В.; боржник: ОСОБА_1 , код: АДРЕСА_1 . Дата та час реєстрації 14.11.2013. Реєстратор: Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. 
Скасувати арешт нерухомого майна зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за номером обтяження: 13617188, перенесеного із запису про обтяження: 3381354. Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 40251201, виданий 14.10.2013, видавник: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7953239 від 14.11.2013. Обтяжувач: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 . Опис предмета обтяження: все нерухоме майно в межах боргу 85114,67 дол. США та 73375,74 грн., окрім офісу, а саме: приміщення першого поверху з №1 ар №6 (літера А4), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року провадження у даній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №40251201 в рамках якого головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Тимощуком В. В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, вимога про зняття арешту з майна не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження у справі необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Вважаючи, що ухвала Черкаського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року є незаконною, прийнятою за невірного застосування норм процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.
Просила суд скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року, а матеріали цивільної справи №707/1530/21 за позовом ОСОБА_1 до ЦВ ДВС м. Черкаси направити до Черкаського районного суду Черкаської області для продовження розгляду справи.
Апеляційну скаргу мотивувало тим, що позивач не заявляв вимоги про оскарження рішень про визнання незаконною та скасування постанови, тому в даному випадку позов не може бути підвідомчий адміністративному суду в порядку розгляду адміністративного судочинства або оскарження рішень, дій органу ДВС.
Вважає, що норми процесуального права при подачі позову не були порушені, отже в суду першої інстанції не було підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Крім того, на думку ОСОБА_1 , вона втратила статус боржника у виконавчому провадженні №40151201, оскільки виконавче провадження було завершене.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, закриття провадження у справі.
Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд даної справи проводиться з повідомленням учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
01 грудня 2021 року від Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 13.09.2021.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників, а відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ЗУ «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2013, яке змінене рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 27.05.2013 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 85114,67 доларів США та 74858,27 грн (а.с. 6-10).
Згідно постанови державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського міського управління юстиції від 14.10.2013 відкрито виконавче провадження №40251201 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси від 20.06.2013 (а.с. 11).
В рамках виконавчого провадження №40251201, 14.10.2013 державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на все майно боржника в межах боргу 851414,67 дол. США та 73375,74 грн, крім офісу, а саме: приміщення першого поверху з №1 ар №6 (літера А-4), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12). 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.04.2021 №251770675, ОСОБА_1 на праві власності належить, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , квартира за адресою: АДРЕСА_4 та офіс, приміщення першого поверху з №1 ар №6 (літера А-4), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19-22).
17.05.2018 державним виконавцем Черкаського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 13-14). 
З викладеного вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні №40251201 та власником майна на яке накладено арешт постановою Центрального ВДВС Черкаського міського управління юстиції від 14.10.2013, тому ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, що вірно врахував суд першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), підстави відступити від зазначених висновків судом не встановлено.
Посилання ОСОБА_1 на те, що вона втратила статус боржника, оскільки виконавче провадження завершення не заслуговує на увагу, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не змінює характеру правовідносин та не має значення для вирішення даного спору, що також підтверджується постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 28 жовтня 2020 року у справі №204/2494/20.
Інші аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив оскаржену ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 01 грудня 2021 року.

Головуючий         Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов