П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/414/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Тарновецький І.І. 
          Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 

06 грудня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Білої Л.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  10 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про  стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Хмельницького  окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості нестачі втраченого  майна в розмірі 92195,62 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 92195,62 грн. у якості відшкодування майнової шкоди.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.                
Позивач надіслав до суду відзив, в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить суд залишити її без задоволення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що 28.01.2015 ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 №15/2015 був призваний до Збройних Сил України.
Наказом командира військової частини пп НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.03.2016 №77, ОСОБА_1 , старшого викладача циклової комісії підготовки інженерних підрозділів відділення підготовки фахівців підрозділів оперативного забезпечення, призваного по мобілізації, який відповідно до наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 25 березня 2016 року № 5, прийнятий на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію з 28 березня 2015 року знято з продовольчого забезпечення.
Наказом т.в.о. першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.06.2017 №231, майора ОСОБА_1 , старшого викладача циклової комісії підготовки інженерних підрозділів відділення підготовки фахівців підрозділів оперативного забезпечення, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України офіцерського складу 184 Навчального центру Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного увільнено від займаної посади і призначено до 201 Навчального центру Головного управління оперативного забезпечення Збройних Силах України викладачем циклової комісії з військово - інженерних дисциплін, ВОС - 1010003.
Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.02.2019 №61, пункт 5 наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 червня 2017 року №231 про призначення майора ОСОБА_1 викладачем циклової комісії з військово - інженерних дисциплін 201 навчального центру Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України скасовано як нереалізований.
Позивачем проведено інвентаризацію майна служби КЕС військової частини НОМЕР_1 , яка оформлена Актами річної інвентаризації майна служби КЕС військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2017, від 26.12.2018, 17.12.2019.
За результатами інвентаризації встановлено нестачу військового майна номенклатури служби КЕС за даними облікових документів над даними про його фактичну наявність, яке рахувалось за матеріально - відповідальною особою на загальну на суму 33057,00 грн, зокрема за майором ОСОБА_1 : вогнегасник ВВ-1,5- п`ять штук; вогнегасник ВВ-2-три штуки; вогнегасник ВВ-2- п`ять штук; вогнегасник ВВ-5-три штуки; вогнегасник ВП-5-одна штука; вогнегасник ВП-5-десять штук; вогнегасник ВП-2-дві штуки; вогнегасник ВП-2-чотири штуки; вогнегасник ВП-2-три штуки; вогнегасник ВП-2-дві штуки; вогнегасник ВП-5-сім штук; вогнегасник ВП-5-шість штук; вогнегасник ВП-5 з шлангом-вісім штук; вогнегасник ВП-5 з шлангом-три штуки; вогнегасник ОУ-5-п`ять штук; вогнегасник ОУ-5 з кронштейном-дві штуки; вогнегасник ОУ-5 з кронштейном-чотири штуки; вогнегасник ОСОБА_3 5-чотири штуки; головки з`єднувальні рукавні-дві штуки; головки з`єднувальні цапові дм 51 мм-одна штука; душова на 1 кабіну-одна штука; кошма-одна штука; лом пожежний-три штуки; печі чавунні-одна штука; підставка під контейнер запасу води-чотири штуки; піч чавунна ПОВ -57-тридцять штук; піч чавунна ПОВ -57-сорок штук; пожежні щити в комплекті-одна штука; польовий умивальник на 10 сосків-п`ять штук; раструб з поворотним механізмом - одна штука; раструб прямий з гайкою-дві штуки; рукав латексний дм 51 мм-двадцять погонних метрів; стволи РС 50-одна штука; стіл польовий розкладний-чотири штуки; табурет польовий розкладний-вісім штук; труби до печі ПОВ-57-двісті вісімдесят чотири штуки; шафа сейф напів сейф-одна штука.
Суд першої інстанції також зауважив, що відповідач підписав договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.05.2015. Зокрема, відповідно до підпункту а) розділу 1 Договору майор ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних та грошових цінностей частини і вживати заходів для попередження збитків.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2020 № 54-ОД "Про результати додаткового службового розслідування за фактом не здачі майна по службі КЕС майором ОСОБА_1 " зобов`язано тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира військової частини з правової роботи - начальника юридичної служби старшому лейтенанту юстиції підготувати необхідні матеріали для притягнення до повної матеріальної відповідальності колишнього військовослужбовця майора ОСОБА_1 відповідно до ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (з урахуванням Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, що діяло на момент виникнення нестачі) за фактом недостачі військового майна переданого йому під звіт для зберігання та використання, а також порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, що призвело до матеріальних збитків державі відповідно до наказу командира військової частини № 54-ОД від 23.04.2020, з урахуванням довідки - розрахунку недостачі майна КЕС, що рахується за майором ОСОБА_1 виданої 17.07.2019 станом на день виявлення недостачі на суму 92195,62 грн.
Оскільки станом на час звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду відповідач вищевказану заборгованість добровільно не відшкодував, позивач просить стягнути з позивача майнову шкоду в розмірі 92195,62 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 , суд першої інстанції виходив з тих міркувань, що під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , будучи матеріально-відповідальною особою, допустив нестачу військового майна номенклатури служби КЕС за даними про його фактичну наявність, на суму 92195,62 грн., тим самим заподіяв пряму дійсну матеріальну шкоду державі.
Таким чином суд вважає, що оскільки відповідач, не надав доказів сплати майнової шкоди у сумі 92195,62 грн., яка підтверджується наявними у справі доказами, позовні вимоги позивача є обґрунтованими.
Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, не погоджується з висновками суду першої інстанції.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року № 160-IX (далі Закон України № 160-IX).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону України № 160-ІХ).
Частиною першою статті 3 Закону України № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Відповідно до частини 2 вказаної статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (частина третя статті 3 Закону № 160-ІХ).
Аналіз вищенаведених норм свідчить, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності.
Відповідно до частини статті 7 Закону України № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 6 Закону України № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема, виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону України № 160-ІХ.
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Згідно з пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції взяв до уваги наказ т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 23.04.2020 року № 54-ОД, на підставі якого ОСОБА_3 притягнуто до повної матеріальної відповідальності в розмірі 92195,62 грн..
Досліджуючи зазначений наказ, колегія суддів встановила, що за результатом двох  службових розслідувань, відповідачем виявлено нестачу військового майна служби КЕС Війвькової частини НОМЕР_1 , яке за обліковими даними рахується за колишнім військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_3 , майором ОСОБА_3 і вартість якого визначена в розмірі 92195,62 грн.
Разом з тим, згідно даного наказу встановлено, що під час вивчення та аналізу матеріалів проведених річних інвентаризацій майна КЕС, які за обліковими даними рахуються за майором ОСОБА_1 , за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, виявлено ряд порушень та розбіжностей, що не відповідають вимогам керівних документів, з боку посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 .
Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що за 2016 та 2017 роки, в актах річної інвентаризації майна КЕС відсутні відмітки про ознайомлення з даними актами начальником служби КЕС ОСОБА_1 , що є порушенням ст. 29 Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою КМУ від 03.05.2000 року №748.
Також в наказі від 23.04.2020 року № 54-ОД вказано, що за 2018 рік, в акті річної інвентаризації майна служби КЕС, інвентаризаційний опис необоротних активів, за які матеріально-відповідальна особа майор ОСОБА_1 , не складався, оскільки в результаті роботи комісії встановлено, що майно, яке за обліковими даними рахується за майором ОСОБА_1 та саме майно не представлено. В акті відсутній перелік не представленого майна.
Разом з тим судом встановлено, що тимчасово виконуючим обов"язки командира Військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_4 було видано два накази від 04.01.2019 року №8-АД "Про результати проведення річної інвентаризації озброєння і військової техніки та майна у Військовій частині НОМЕР_1 ", в яких вказано, що по службі КЕС "Стан обліку матеріальних засобів ведеться правильно. Нестач та надлишків матеріальних засобів не має".
Аналогічно, в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2019 року №190-ОД "Про результати проведення річної інвентаризації озброєння і військової техніки  та майна у Військової частини НОМЕР_1 " вказано, що по службі КЕС стан обліку матеріальних засобів ведеться правильно. Водночас виявлено нестачу матеріальних засобів на загальну суму 36378 грн., а також внаслідок пожежі 19.11.2019 знищено майна на суму 123301 грн.
Також в наказі від 23.04.2020 року № 54-ОД звернуто увагу, що в ході службового розслідування встановлено, що підтверджуючих документів, які б свідчили про отримання майором ОСОБА_1 частини майна ( перелік якого міститься в наказі) по службі КЕС, в службі, на складах, у фінансово-економічній частині.
Тобто, за результатом службового розслідування вдалося лише частково встановити майно служби КЕС, яке дійсно отримував та не здав майор ОСОБА_1 .
На момент проведення службового розслідування встановлена нестача майна, яке за обліковими даними рахується за майором ОСОБА_1 і вказане майно ( перелік зазначений у наказі), відповідно до довідки вартісної оцінки завданої шкоди майна КЕС, визначено на загальну суму 46537,82 грн.
Таким чином, колегія суддів ретельно проаналізувавши наказ т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 23.04.2020 року № 54-ОД, дійшла висновку, що проведеними позивачем службовими розслідуваннями не вдалось встановити майно служби КЕС в повному обсязі, яке отримував майор ОСОБА_1 та яке майно він не отримував. Не встановлено також, якими конкретно діями заподіяно шкоду ОСОБА_1 , умисно чи з необережності та з якою метою.
Колегія суддів зазначає, що документом, який підтверджує факт отримання матеріальних засобів особою, при призначенні її на посаду та матеріально- відповідальною особою, є акт прийомки передачі матеріальних засобів за обов`язковим підписом осіб хто приймає та хто здає справи та посаду, а також членами комісії, які проводили інвентаризацію матеріальних засобів і перевірку господарської діяльності військової частини (служби).
Позивач не надав до суду доказів складання акта приймання-передачі майна при призначенні позивача матеріально-відповідальною особою, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави, інкримінувати відповідачу нестачу майна служби КЕС - відсутні.
Колегія суддів переконана, що жодним доказами, що містять матеріали даної справи, а також результатами службових розслідувань, позивачем не доведено факт завдання майором ОСОБА_1 прямої дійсної шкоди державі, внаслідок неналежного виконання ним обов"язків військової служби.
Крім того, колегія суддів вважає за потрібне врахувати висновки Яворівського районного суду Львівської області, вказані у постанові від 27.07.2020 року у справі №944/2987/20, якою т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу за те, що будучи військовою службовою особою - т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, 23.04.2020 року видав наказ № 54-ОД, який не грунтується на матеріалах службового розслідування і встановлених у ході його проведення обставинах та безпідставно притягнув до повної матеріальної відповідальності на суму 92915, 62 грн колишнього військовослужбовця майора ОСОБА_1 , що було виявлено 29.05.2020 року, чим вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, як і до іншого виду юридичної (дисциплінарної) відповідальності, необхідно встановити склад правопорушення.
Отже, виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що на відповідача не може бути покладений обов`язок відшкодування військового майна номенклатури служби КЕС  на суму 92195,62 грн., оскільки сукупність наявних в матеріалах доказів, поза розумним сумнівом не доводить вини відповідача та які не можуть бути визнані судом достатніми для прийняття рішення про притягнення останнього до матеріальної відповідальності.
Відповідно до положень статей 73, 75 КАС України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У свою чергу, позивачем не доведено належними доказами, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю, будучи матеріально-відповідальною особою, допустив нестачу військового майна номенклатури служби КЕС на суму 92195,62 грн., тим самим заподіяв пряму дійсну матеріальну шкоду державі.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту частини 3 статті 3 Закону № 160-ІХ, яким регулюються спірні правовідносини, слідує що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим лише за одночасного дотримання чотирьох умов, а саме:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.

За таких обставин, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, є також недоведеними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.
На переконання суду, притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, вина якого не доведена належними та допустимими доказами, не може вважатись результатом ефективного службового розслідування.
Частиною першою, другою статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 року у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995 року у справі "Аллене де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", та перебираючи на себе функцію суду.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не дослідив всі фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Біла Л.М.