Справа № 450/167/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2111/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:8

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
при секретарі Ждан К.О.
з участю представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_5 , представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області, приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Романа Васильовича, Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсними і скасування рішень, свідоцтва про право власності, свідоцтв про право на спадщину, державної реєстрації, визнання права власності, зобов`язання не чинити перешкод та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання недійсними та скасування рішень, свідоцтва про право власності, державного акту про право приватної власності на землю, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів та просить визнати недійсним свідоцтво від 20.12.2000 року серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок, яким посвідчено належність ОСОБА_7 однієї другої частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним запис за реєстровим №1157, вчинений Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в реєстровій книзі №6 стосовно того, що 1/2 житлового будинку належить ОСОБА_7 , визнати недійсним свідоцтво від 07.10.2003 року про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної коштори Підгірняк Н.С. в рамках спадкової справи №848/2003 та зареєстроване в реєстрі за №1139 на ім`я ОСОБА_8 на спадкове майно – 1/2 частку житлового будинку; скасувати рішення про реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку, прийняте 16.02.2004 року реєстратором Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_9 ; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку, вчинену реєстратором Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_9 згідно з рішенням про реєстрацію права власності від 16.02.2004 року. Під час розгляду справи позивач неодноразово збільшував позовні вимоги та просить визнати недійсним та скасувати, з часу оформлення, рішення № 167 виконкому Сокільницької сільської ради від 17.11.2000 яким доручено Львівському обласному державному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки оформити право власності та видати Свідоцтво про право власності гр. ОСОБА_7 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 житловою площею 88,8 кв.м., загальною площею 135,8 кв.м. і провести державну реєстрацію вказаного об`єкта; визнати недійсним, з часу оформлення, свідоцтво від 20.12.2000 серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_7 про право власності на житловий будинок, яким посвідчено належність ОСОБА_7 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на підставі даного свідоцтва проведену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відповідно до запису за реєстровим № 1157 від 20.12.2000 року, записаного в реєстрову книгу № 6 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 за наслідками оформлення державної реєстрації даного свідоцтва; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.2003 року, зареєстроване в реєстрі за № 1139, яке видане державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. у спадковій справі № 484/2003 на ім`я ОСОБА_8 ( РНОКПП: НОМЕР_2 ) на спадкове майна - одну другу частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на підставі даного свідоцтва проведену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відповідно до запису за реєстраційним № 2239279 від 16.02.2004 про державну реєстрацію права власності (витяг про реєстрацію права власності від 16.02.2004 за № 2832213); визнати недійсним свідоцтво від 12.06.2017 зареєстроване в реєстрі за № 1789 про право на спадщину за заповітом по смерті ОСОБА_8 видане Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. у спадковій справі № 102/2016, яким посвідчено належність ОСОБА_5 спадкового майна – 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності проведену ОСОБА_10 12.06.2017 за номером запису в реєстрі 20850066 (рішення № 35616894 від 12.06.2017) відповідно до вказаного свідоцтва від 12.06.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 1789 про право на спадщину за заповітом по смерті ОСОБА_8 шляхом вилучення відповідного запису про реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним та скасувати, з часу оформлення, рішення № 74 9-ї сесії 4-го демократичного скликання Сокільницької сільської ради від 05.11.2003 року про надання ОСОБА_8 у приватну власність шляхом приватизації земельної ділянки площею 0,13 га. по АДРЕСА_1 ; визнати за ним - ОСОБА_1 право власності, в цілому, на житловий будинок по АДРЕСА_1 із усіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами: сіни, східці - а-2, гараж -Б, літня кухня - В, сараї - Г,Ж, вбиральні - Д, криниця – К; зобов`язати ОСОБА_5 не чинити йому - ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 із усіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами: сіни, східці - а-2, гараж -Б, літня кухня - В, сараї - Г,Ж, вбиральня - Д, криниця - К. шляхом виселення ОСОБА_5 з цього будинку та зобов`язання ОСОБА_5 звільнити займані ним господарські будівлі та споруди: гараж -Б, літня кухня - В, сараї - Г,Ж, вбиральня - Д, криниця – К.
В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 05.04.1999 року ЛОДКБТІ та ЕО видано свідоцтво серії НОМЕР_3 про право власності на житловий будинок, з якого вбачається, що виконком Сокільницької сільської ради народних депутатів посвідчив, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_11 , яка 09.04.1999 року подарувала ОСОБА_1 47/100 частин даного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 померла та спадщину 53/100 частин будинку отримав ОСОБА_1 , який вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований та постійно проживав за тією ж адресою, що і спадкодавець, АДРЕСА_1 . 17.04.2000 року позивачу видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №030934 (домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 5). 20.12.2000 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок, з якого вбачається, що виконком Сокільницької сільської ради народних депутатів посвідчив, що 1/2 житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами дійсно належить ОСОБА_7 , будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_7 та записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим №1157. Виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області було видано двом різним людям свідоцтва про право власності на одне і те ж нерухоме майно: спершу на ім`я ОСОБА_11 , а потім – на ім`я ОСОБА_7 . Орган держави повинен діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб, ризик помилки повинен покладатися на державу. Про прийняте рішення Сокільницької сільської ради від 05.11.2003 року щодо передачі ОСОБА_8 у власність шляхом приватизації земельної ділянки площею 0,13 га по АДРЕСА_1 він довідався лише у березні 2016 року, після подачі зустрічного позову. Вважає таке рішення недійсним, оскільки, він як власник всього будинку, претендує на усю земельну ділянку, закріплену за спірним будинком. Доказів прийняття Сокільницькою сільською радою рішення про передачу ОСОБА_7 у власність 1/2 спірного будинку не надано, а тому свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку, видане на ім`я ОСОБА_7 без належної правової підстави. Усі подальші правовстановлюючі документи щодо 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , які базувались на свідоцтві від 20.12.2000 року серії НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_7 також фактично оформлені безпідставно. Оформлення права власності на 1/2 частину спірного будинку на ім`я ОСОБА_7 повинно було відбутися шляхом внесення змін у раніше видане свідоцтво на ім`я ОСОБА_11 , відсутнє і заключення про державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 .. Спірний будинок було побудовано до 1976 році, а дозвіл на забудову ОСОБА_7 надано у 1978 році без зазначення адреси будівництва.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №167 від 17.11.2000 року про оформлення і проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, записаного в реєстрову книгу №6 за реєстровим №1157 від 20.12.2000 року.
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.10.2003 року, зареєстроване в реєстрі за №1139, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою Львівської області ОСОБА_8 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності, реєстраційний номер 2239279 від 16.02.2004 року, проведену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.06.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1789, видане приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. спадкоємцю ОСОБА_5 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності згідно індексного номеру витягу 89292774 від 12.06.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1271568546236, номер актового запису про право власності 20850066.
Визнано недійсним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №74 від 05.11.2003 року про надання ОСОБА_8 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .
Стягнуто з Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 8810 грн. судового збору.
Повернуто ОСОБА_1 285 грн. помилково сплаченого судового збору на рахунок НОМЕР_4 , згідно квитанції 0.0.494724802.1 від 22.01.2016 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 – відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_5 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.
Звертає увагу на наявність доказів в сукупності якими підтверджено правомірність набуття ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину будинку. ОСОБА_1 є власником приміщень, що знаходяться на першому поверсі будинку і становлять 47/100 частин будинку, відповідно до договору дарування від 09.04.1999 року, укладеного між ним та його матір`ю ОСОБА_11 .
Наголошує, що прийняття в експлуатацію 1/2 частини будинку у зв`язку із завершенням ОСОБА_7 будівництва та надання їй дозволу на оформлення права власності передувало оформленню права власності за ОСОБА_11 і остання не могла бути власником будинку в цілому, про що свідчить й укладення нею на користь ОСОБА_1 договору дарування лише на 47/100 частин будинку, а тому суд не мав правових підстав визнавати за ОСОБА_1 право власності на будинок в цілому, чим порушив права апелянта на володіння та користування належною його батькам часткою в будинку.
Звертає увагу, що жодних документів, які б підтверджували факт успадкування спірного житлового будинку ОСОБА_11 після смерті її сина – ОСОБА_12 , немає, до того ж, за нормами чинного законодавства, самочинне будівництво не могло бути об`єктом спадкування, а тому висновки суду в цій частині вважає незаконними і необгрунтованими.
Помилковими вважає й висновки суду про успадкування ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_11 іншої частини будинку (53/100), оскільки ця частина будинку (приміщення другого поверху) належала ОСОБА_7 – дочці ОСОБА_11 , в якій вона увесь час проживала зі своєю сім`єю.
Не погоджується апелянт і з висновками суду в частині оспорювання права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 і вважає, що суд був необ`єктивним в оцінці доказів в цій частині спору.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_11 відповідно до чинного (станом на 1999 рік) законодавства оформила право власності на об`єкти нерухомого майна, а тому відсутні підстави для визнання недійсним та скасування рішення виконкому Сокільницької сільської ради від 19 березня 1999 року № 30, а також свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок в цілому.
Враховуючи те, що у рішенні № 167 від 17 листопада 2000 року «Про дозвіл на оформлення права власності на житлові будинки у с. Сокільники» прізвище ОСОБА_7 не зазначено, як і відсутні дані про 1/2 частину спірного житлового будинку, місцевий суд дійшов висновку, що виконком Сокільницької сільської ради не приймав рішення про надання дозволу на оформлення права власності на 1/2 частину будинку. Отже, оскільки відсутні докази правомірного набуття ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину будинку, тому остання не набула права власності на спірне майно, яке не може бути успадковано її спадкоємцями, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.
З урахуванням таких висновків, місцевий суд дійшов висновку про задоволення інших заявлених позовних вимог, окрім вимог про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та виселення, оскільки у задоволенні таких відмовлено у зв`язку із недоведеністю.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1948 року народження, та ОСОБА_7 (дівоче прізвище – ОСОБА_13 ), 1952 року народження, – дружина ОСОБА_8 та мати ОСОБА_5 (позивача за зустрічним позовом), є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_11 – їхньою матір`ю (а. с.115, 132 т. 1, а. с.55 т. 2).
Предметом спору в даній справі є житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
На вказаний будинок заведено дві інвентаризаційні справи: одна інвентаризаційна справа (21 грудня 1987 року), де власником будинку вказана ОСОБА_11 , інша (15 червня 1987 року) – власником будинку (1/2 частини) вказана ОСОБА_7 .
Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради депутатів трудящих № 329 від 20 травня 1976 року вирішено узаконити незакінчений будовою житловий будинок ОСОБА_11 та ОСОБА_14 із знесенням старої хати після закінчення нового будинку; рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради депутатів трудящих від 07 жовтня 1976 року № 577 ОСОБА_14 та ОСОБА_11 дозволено будівництво індивідуального двоповерхового будинку на земельній ділянці, площею 1 166 кв. м, план забудови якої погоджено районним архітектором 07 грудня 1976 року та видано свідоцтво на забудову садиби, забудовником в якому вказано ОСОБА_14 (а. с. 60-63, т. 1, а. с. 81, т. 3, а. 24 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
Рішенням виконавчого комітету Сокільницької сільської ради народних депутатів від 14 січня 1988 року затверджено акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом 1/2 житлового будинку та господарських будівель і споруд індивідуального забудовника ОСОБА_7 від 21 грудня 1987 року по АДРЕСА_1 (а. с. 64, т. 1, а. 26 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
В цьому акті зазначено, що підставою для будівництва слугував будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виданий ОСОБА_15 згідно з рішенням виконавчого комітету Пустомитівської районної ради депутатів трудящих № 329 від 20 травня 1976 року, яким вирішено узаконити незакінчений будовою житловий будинок ОСОБА_11 та ОСОБА_14 із знесенням старої хати після закінчення нового будинку (а. с. 60, т. 1).
В акті також зазначено, що на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_7 , площею 0,07 кв. м, побудовано двоповерховий, двоквартирний будинок. Площа забудови 124,3 кв. м, корисна площа – 101,2 кв. м, житлова площа – 74,0 кв. м. Прийнято в експлуатацію з оцінкою добре.
Рішенням виконавчого комітету Сокільницької ради народних депутатів № 98 від 10 листопада 1992 року ОСОБА_7 надано дозвіл добудувати веранду до житлового будинку, другий поверх якого належить їй, для влаштування другого входу в будинок (а. с. 65, т. 1, а. 16 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
При обстеженні 21 грудня 1999 року будинковолодіння виявлено самовільно збудований сарай, дозвіл на узаконення якого надано ОСОБА_7 рішенням виконавчого комітету Сокільницької сільської ради № 165 від 17 листопада 2000 року (а. 20 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
13 листопада 2000 року виконавчим комітетом Сокільницької сільської ради видано довідки про те, що згідно з погосподарськими книгами спірне будинковолодіння рахується за ОСОБА_11 та ОСОБА_7 по 1/2 частині за кожною з них (а.27-28 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
Рішенням Сокільницької сільської ради № 167 від 17 листопада 2000 року «Про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 » відповідно до пункту 10 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 4.1 Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року № 121, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, доручено ЛОДКБТІЕО оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 88,8 кв. м, загальною площею 135,8 кв.м (а.с.137, т.2, а.с.29 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
Згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, складеної станом на 21 грудня 1999 року (а.с. 94, т. 1, а.с. 13 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ), саме такої житлової площі (88,8 кв. м) становили приміщення житлових кімнат другого поверху будинку. Загальна площа приміщень другого поверху будинку становила 129,7 кв. м.
На підставі вказаного вище рішення 20 грудня 2000 року ЛОДКБТІЕО видано ОСОБА_7 свідоцтво серії НОМЕР_5 про її право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та здійснено державну реєстрацію її права власності на вказане вище нерухоме майно, про що внесено запис в реєстрову книгу № 6 за реєстровим номером 1157 (а. с.15, т. 1, а.с. 30 інвентаризаційної справи ОСОБА_7 ).
Також судами встановлено, що 05 квітня 1999 року ОСОБА_11 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок (будинковолодіння) з приналежними до нього будівлями та спорудами в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 (а. с. 10, т.1). Дане свідоцтво було видане на підставі (рішення) розпорядження виконкому Сокільницької сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1999 року № 30 (а. с. 84, т. 1).
Згідно договору дарування від 09 квітня 1999 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_1 47/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 11, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 15 грудня 1999 року (а.с. 12, т. 1).
Сторонами не заперечується та визнається, що спірний будинок АДРЕСА_1 є одним і тим самим будинком, зазначеним в інвентаризаційних справах, у яких вказуються різні адреси такого № 4 та № 5.
Як вбачається з листів виконавчого комітету Пустомитівської районної ради депутатів трудящих Львівської області, датованих 19 березням 1968 року, 09 січням 1969 року, 30 червням 1969 року, прокурора Пустомитівського району від 18 квітня 1969 року, адресованих ОСОБА_12 , останній розпочав самовільне будівництво житлового будинку в с. Сокільники біля кільцевої дороги (а. с. 116-119, т. 1).
У листі виконавчого комітету Пустомитівської районної ради депутатів трудящих Львівської області від 30 червня 1969 року, адресованому ОСОБА_12 , виконком зобов`язував негайно припинити самовільно розпочате будівництво житлового будинку в с. Сокільники біля кільцевої дороги. Вказано, що для будівництва житлового будинку йому відведено земельну ділянку в АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в кількості 0,08 га (а. с. 119, т. 1).
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 21 травня 1971 року єдиним спадкоємцем після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 є його мати ОСОБА_11 (а. с. 120, т. 1).
У свідоцтві вказано, що до спадкового майна входить легковий автомобіль, марки «Москвич», а також грошові вклади, що знаходяться в ощадкасі.
Згідно постанови № 3 від 09 грудня 1971 року про накладення адміністративного стягнення за порушення рішення облвиконкому від 19 грудня 1969 року № 837 з ОСОБА_18 стягнуто штраф 10 карб. Стягнення відбулось за самовільне будівництво двоповерхового будинку (а. с. 121-122, т. 1).
Згідно даних інвентаризаційної справи на будинок по АДРЕСА_1 , власником якого зазначено ОСОБА_11 , рік побудови такого – 1972.
У інвентаризаційній справі р № 2239279 на 1/2 будинку по АДРЕСА_1 , власником якого зазначено ОСОБА_7 , рік побудови вказано 1975.

Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до положень статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
ОСОБА_11 10.03.1999 року звернулася до голови Сокільницької сільської ради народних депутатів про видачу рішення на право власності новозбудованого житлового будинку.
19.03.1999 року виконкомом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області винесено рішення №30 «Про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_11 », яким прийнято в експлуатацію завершений будівництвом житловий будинок на АДРЕСА_1 , погоджено з висновками Львівського МБТІ та можливо оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_11 . На підставі даного рішення ЛОДКБТІ та ЕО видало ОСОБА_11 05.04.1999 року свідоцтво про право власності на житловий будинок.
19.03.1999 року виконкомом Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області винесено рішення №30 «Про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку ОСОБА_11 », яким прийнято в експлуатацію завершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , погоджено з висновками Львівського МБТІ та можливо оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_11 . На підставі даного рішення ЛОДКБТІ та ЕО видало ОСОБА_11 05.04.1999 року свідоцтво про право власності на житловий будинок.
05 квітня 1999 року ОСОБА_11 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок (будинковолодіння) з приналежними до нього будівлями та спорудами в цілому, який розташований в АДРЕСА_1 . Дане свідоцтво було видане на підставі (рішення) розпорядження виконкому Сокільницької сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1999 року № 30.
Отже, ОСОБА_11 згідно вказаного рішення та свідоцтва про право власності на житловий будинок набула право власності на спірне майно в цілому.
Підстави для визнання недійсним та скасування рішення виконкому Сокільницької сільської ради №30 від 19.03.1999 року, а також свідоцтва про право власності на житловий будинок в цілому по АДРЕСА_1 відсутні.
Також рішенням Сокільницької сільської ради № 167 від 17 листопада 2000 року доручено ЛОДКБТІЕО оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного вище рішення 20 грудня 2000 року ЛОДКБТІЕО видано ОСОБА_7 свідоцтво серії НОМЕР_5 про право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та здійснено державну реєстрацію її права власності на майно.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_7 набула у власність 1/2 частину спірного будинку.
Таким чином, співвласниками спірного будинку АДРЕСА_1 є як ОСОБА_11 , яка згідно свідоцтва про право власності є власником будинку в цілому, так і ОСОБА_7 , яка згідно свідоцтва про право власності володіє 1/2 частиною одного й того ж самого будинку.
Колегія суддів звертає увагу, що одночасне існування кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення права на нерухоме майно.
Окрім того, як вказувалось вище, ОСОБА_7 набула право власності на 1/2 частину спірного будинку на підставі рішення Сокільницької сільської ради № 167 від 17 листопада 2000 року.
Разом із тим, у матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради від 17 листопада 2000 року № 167 «Про дозвіл на оформлення права власності на житлові будинки в с. Сокільники». Вказаним рішенням розглянуто заяви мешканців села ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та надано останнім дозвіл на оформлення права власності на житлові будинки (т. 1, а. с. 44).
Рішенням Сокільницької сільської ради № 167 від 17 листопада 2000 року не вирішувалось питання щодо набуття ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину спірного будинку.
Однак у матеріалах справи міститься рішення Сокільницької сільської ради № 167 від 17 листопада 2000 року «Про оформлення права власності на будинок АДРЕСА_1 », в якому відповідно до пункту 10 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 4.1 Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09 червня 1998 року № 121, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року № 399/2839, доручено ЛОДКБТІЕО оформити право власності та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 88,8 кв. м, загальною площею 135,8 кв. м (а. с.137, т. 2), в той час як за ОСОБА_11 оформлено право власності на спірний житловий будинок 05 квітня 1999 року на підставі свідоцтво про право власності, яке було видане на підставі (рішення) розпорядження виконкому Сокільницької сільської Ради народних депутатів від 19 березня 1999 року № 30.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять дві копії рішення від 17 листопада 2000 року № 167, які є відмінними одне від одного за змістом, однак критично відноситься до рішення в редакції, де за ОСОБА_7 фактично оформлено право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки право власності на такий будинок в цілому оформлено за ОСОБА_11 ще 05 квітня 1999 року.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що свідоцтво про право власності 20.12.2000 року, видане ОСОБА_7 на 1/2 житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 видане без належних на це підстав, оскільки на такий будинок вже оформлено право власності за ОСОБА_1 , а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Як зазначено стороною відповідача, ОСОБА_7 20.05.1976 року надано земельну ділянку № НОМЕР_7 в безтермінове користування для побудови індивідуального житлового будинку. Однак в матеріалах справи відсутні відомості щодо адреси даної земельної ділянки та не підтверджено жодними доказами, що ця земельна ділянка знаходиться саме по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів звертає увагу на відсутність доказів правомірного набуття ОСОБА_7 права власності на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , а також реальної можливості набути право власності на спірний будинок за наявності оформлення права власності на нього за ОСОБА_1 за рік до того, а тому ОСОБА_7 не набула права власності на спірне майно, яке не може бути успадковане її спадкоємцями.
Враховуючи вищенаведене, спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить позивачу по справі- ОСОБА_1 .
Рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області щодо ОСОБА_7 є похідним для усіх подальших дій щодо оформлення (набуття, спадкування, володіння) спірного майна, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 , яке видано на на ім`я ОСОБА_8 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом по смерті ОСОБА_8 , яким посвідчено належність ОСОБА_5 спадкового майна – 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 слід скасувати, як і реєстраційні документи, що посвічують дане право.
17.04.2000 року позивачу по справі ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю, на підставі рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської Ради народних депутатів від 17.02.2000 року №27 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,4077 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства.
Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 05.11.2003 року №74 ОСОБА_8 надано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки в с.Сокільники:1.22. присадибну земельну ділянку площею 0,13 га по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд.
Колегія суддів звертає увагу, що з копії рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради народних депутатів від 17 лютого 2000 року № 27 «Про надання земельних ділянок у приватну власність і для ведення господарства в с. Сокільники» вбачається, що таким не вирішувалось питання щодо надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок (т. 1, а. с.70), однак враховуючи ту обставину, що така земельна ділянка не могла надаватися не власнику спірного будинку, суд вважає, що державним актом на право приватної власності на землю, виданого 17.04.2000 року ОСОБА_1 не порушено права та інтересів ОСОБА_5 , в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування.

Щодо вимог про усунення перешкод в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1 та виселення, то доказів таких суду першої інстанції не надано, а тому в задоволенні позову у цій частині суд правильно відмовив.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 березня 2018 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 листопада 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник