ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 766/17402/20 Головуючий в І інстанції Єпішин Ю.М. 
Номер провадження: №22-ц/819/1756/21 Доповідач Кутурланова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
26 жовтня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,
суддів: Кузнєцової О.А.,
Орловської Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 07 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 03.03.2008 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала заяву б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. 
Внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе обов`язків за кредитним договором станом на 17 вересня 2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в загальному розмірі 45120,16грн., з яких: 
-32798,33 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 
-9321,83 грн. - заборгованість по прострочених відсотках.
Посилаючись на відмову відповідачки у добровільному порядку сплатити заборгованість, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором станом на 17.09.2020 року в розмірі 45120,16 грн., а також судові витрати.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 03.03.2008 року в сумі 35798,33 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1667,72 гривень. 
В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів у справі, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст.7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Аналізуючи наведені норми цивільно-процесуального права, враховуючи зміст та характер спірних правовідносин, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, тому відповідач зобов`язаний повернути заборгованість за тілом кредиту.
Відмовляючи у стягненні процентів за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що підстави для стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів) із заявлених позивачем підстав позову відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила надання банківських послуг відповідачкою не підписані, тому не свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому умов щодо ціни договору, а також встановленої відповідальності.
Колегія суддів не у повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.03.2008 року між ОСОБА_1 та банком укладений договір № б/н від про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
У заяві вказано, що відповідачка погодилась, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.44 зворот).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 17.09.2020 року становить 45120,16грн., з яких: 
-35798,33 грн. заборгованість за тілом кредиту,
- 9321,83грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Крім того, в Анкеті - заяві визначено, що відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 4000 грн, базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 1,9% в місяць із розрахунку 360 днів в році. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 35798,33 грн. не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користуванням кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами визначаються законом щодо розміру та підстав, які визначаються актами законодавства, а також договірні, розмір і підстави стягнення яких визначають сторони у договорі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, що визначено статтями 12, 81 ЦПК України.

Зі змісту підписаної сторонами анкети-заяви вбачається, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування.
Враховуючи, що надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані, а матеріали справи не містять відомостей, що при укладенні договору вони були надані позичальнику, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Отже, враховуючи наведене, з огляду на відсутність належного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг наявний у справі Витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно ці обставини не підтверджено.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно реалізувати своє право бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими.
Разом з тим, відмовляючи у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із відсутності обумовленої сторонами відсоткової ставки за користування грошовими коштами.
Проте такого висновку суд першої інстанції дійшов залишивши поза увагою ту обставину, що у анкеті-заяві позичальника від 03.03.2008 року визначена процентна ставка у розмірі 1,9% в місяць (22.8 % річних). 
Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилась з такими умовами кредитування, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами з підстав ненадання банком належних доказів на підтвердження розміру встановленої умовами договору процентної ставки є помилковим.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що до розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» включено нараховані відсотки за завищеною процентною ставкою (з 01.01.2013 року - 30% річних, з 01.09.2014 року – 34,8 % річних, з 01.04.2015 року – 43,2% річних).
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів узгодження між сторонами договору зміну його істотних умов у виді збільшення нарахування процентів за користування кредитними коштами.
При цьому з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку за кредитним договором б/н від 03.03.2008 року вбачається, що станом на 17.09.2020 року заборгованість відповідачки за відсотками становить 9321,83 грн, які нараховані за завищеною відсотковою ставкою та яка не узгоджувалася з нею.
Крім того, з розрахунку заборгованості також вбачається, що керуючись Умовами та правилами надання банківських послуг позивач заборгованість за збільшеними процентами за користування кредитними коштами погашав за рахунок збільшення тіла кредиту, збільшуючи кредитний ліміт, у зв`язку із чим відповідачкою з 01.11.2015 року по 30.06.2019 року погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 238 996,53 грн, за простроченим тілом кредиту у розмірі 2 715,45 грн., при цьому заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 3,6 % в місяць (тобто збільшеними майже вдвічі у порівняні з погодженою в анкеті-заяві процентною ставкою 1,9% ) складає 1305,36 грн (а.с.19-25).
З огляду на те, що Умови і правила надання банківських послуг позичальником не підписані та їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, з чого випливає, що збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами з відповідачкою також не узгоджено, зважаючи на суму внесених відповідачкою коштів на погашення збільшеного за рахунок нарахованих процентів кредитного ліміту, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено залишок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 1,9%.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні згідно положень ст. 376 ЦПК України, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користуванням кредитом, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий    О.В. Кутурланова 

Судді: О.А. Кузнєцова

        Н.В. Орловська