ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1787/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1431/21 Категорія: 305010200 	Прилуцький В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 жовтня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Василенко Л.І., Єльцова В.О. 
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Гамарц Олександра Сергійовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 29 вересня 2019 року близько 19 год. 44 хв. вантажним потягом №1465 (ВЛ80К №182), який належить АТ «Українська залізниця» та є джерелом підвищеної небезпеки, під час слідування по зупинці «Балаклея-2» в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, травмовано ОСОБА_2 . ОСОБА_2 було доставлено до Смілянської районної лікарні м. Сміла Черкаської області, де він і помер від отриманих при наїзді потягом тілесних ушкоджень. Позивач є рідною матір`ю загиблого, втратила близьку людину - свого сина, з яким разом проживала та перебувала у близьких стосунках. Передчасна смерть сина позбавила позивача підтримки та можливості отримувати допомогу в майбутньому. Попередній стан позивача ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Будь-які зусилля не призведуть до позитивної зміни в її житті, оскільки вона втратила сина назавжди, у зв`язку з його смертю переживає надзвичайні страждання та негативні почуття, втрачені певні соціальні зв`язки, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із зазначеним позовом.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 400 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю сина, у розмірі 50 000 грн.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави 500 грн судового збору.
Решту судових витрат по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.
В іншій частині заявлених вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача.
Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом враховано, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення ним пункту 3.16 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано.
Отже, суд першої інстанції, врахувавши, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме: порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_2 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові трупа етилового спирту, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, розмір моральної шкоди суд визначив у сумі 50000 грн.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», вважаючи, що рішення ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи та неправильного застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що машиніст діяв відповідно до вимог п.п. 16.38, 16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №411 від 20.12.1996 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України №50/1854 від 25.02.1997, і з метою уникнення наїзду подавав сигнали великої гучності, застосував екстрене гальмування для попередження наїзду на людину.
Водночас, потерпілий грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54, згідно п. 3 акту судово-медичного дослідження №05-6-02/305 у крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт, кількість якого, приміряючи до живих людей, відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, він самостійно, умисно залишався на коліях, не покидаючи їх до моменту його зіткнення з потягом, під яким необхідно розуміти його таку протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд.
Вказує, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди , суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви, а відповідно до частини 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 .      
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області.
Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) №05-6-02/305 смерть ОСОБА_2 настала від поєднання травм голови, тулуба та кінцівок, що супроводжувалися ушкодженням кісток скелету і внутрішніх органів із масивною кровотечею та отяготилася гострою крововтратою із малокровністю внутрішніх органів на фоні токсичної дії алкоголю. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета або при ударі об такий, можливо за механізмом травмування залізничним транспортом. В крові виявлено етиловий спирт, кількість якого, промінюючи до живих людей, відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження слідчого Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 23 листопада 2019 року досудовим розслідуванням встановлено, що 29 вересня 2019 року близько 19 год. 44 хв. вантажним потягом №1465 під час слідування по зупинці «Балаклея-2» в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, травмовано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого було доставлено до Смілянської районної лікарні м. Сміла Черкаської області, де він і помер від отриманих травм. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №305 від 30 вересня 2019 року причиною смерті ОСОБА_2 , являється малокровність внутрішніх органів, травма тіла пішохід травмований при зіткненні з залізничним транспортом. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019250230001606 від 30 вересня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.
Згідно копії акту службового розслідування від 09 жовтня 2019 року основною причиною випадку є порушення потерпілим п.3.16 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України (Пасажирам забороняється перебувати ближче, ніж 2 метри від краю платформи під час проходу поїзда без зупинки).
Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.
На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).
Отже, якщо шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, вказане не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).
Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України №1059 від 22.11.2007 року, а саме п. 2.5 та 2.6 де вказано, що пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям та переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, до якого залишилось менш як 400 метрів.
Крім того, пунктом 3.16 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті визначено, що пасажирам забороняється перебувати ближче, ніж 2 метри від краю платформи під час проходу поїзда без зупинки.
Пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті передбачено, що пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню заподіяної позивачу моральної шкоди, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.
Обставин непереборної силі або умислу потерпілого колегією суддів із матеріалів справи не встановлено.
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку та при встановлені розміру моральної шкоди врахував фактичні обставини, а саме те, що смерть ОСОБА_2 було заподіяно, без умислу відповідача, а з необережності самого потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті. Тому з урахуванням вимог розумності та справедливості суд першої інстанції вважав за необхідне визначити розмір заподіяної моральної шкоди в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з того, що моральна шкода позивачу завдана смертю її молодого сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача їй душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивача, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з її боку на організацію свого життя та матеріальне її забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача не можливо. За наслідками смерті позивач позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому.
При цьому судом першої інстанції також враховано, з чим погоджується і судова колегія, що смерть сина позивача спричинена також  у зв`язку з його особистою необережність, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що спричинило зменшення судом суми відшкодування.
Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, а тому судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» - адвоката Гамарц Олександра Сергійовича - залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 липня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021 року.

Судді: