КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 757/41747/20-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9841/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
27 жовтня 2021 року                                                                                                    м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                                                                                                                                      
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Мессер Україна» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Литвинової І.В.,-    
 
встановив:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати наказ № 31-К від 19 червня 2020 року «Про скорочення штату та чисельності працівників»; визнати незаконним та скасувати наказ № 34-К від 25 серпня 2020 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді директора з логістики на ДП «Мессер Україна»; стягнути з ДП «Мессер Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 серпня 2020 року і по день фактичного поновлення на роботі, виходячи із розміру посадового окладу позивача в сумі 49 700 грн 00 коп.; стягнути з ДП «Мессер Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за червень, липень і серпень 2020 року в сумі 68 337 грн 00 коп.; стягнути з ДП «Мессер Україна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що накази ДП «Мессер Україна» щодо скорочення посади позивача та подальше звільнення є незаконними. Також відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за червень, липень та серпень 2020 року. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року позов у частині стягнення боргу по заробітній платі за період з червня по серпень 2020 року залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за червень, липень та серпень 2020 року у розмірі 68 337 грн 00 коп., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ДП «Мессер Україна» зазначила, що апеляційна скарга необґрунтована.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник ДП «Мессер Україна» проти апеляційної скарги заперечила.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості зазначеної вимоги. Суд дійшов висновку, що підтвердженим є посадовий оклад в розмірі 24 850 грн 00 коп., який нараховувався позивачу у спірний період, згідно з штатним розписом. Натомість вказаний позивачем розмір окладу, ним не підтверджено.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що 01 березня 2019 року між ДП «Мессер Україна» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір з працівником, за умовами якого ОСОБА_1 приймається в ДП «Мессер Україна» за переводом з ТОВ «ЕЛМЕ Мессер Україна» на посаду керівника відділу Логістики (Центр). 
Згідно п. 5.1. трудового договору, на період дії договору працівнику встановлюється основна щомісячна заробітна плата посадовий оклад та преміальна доплата до посадового окладу в розмірі визначеному в додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Подальші всі зміни заробітної плати фіксуються у нових додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно додатку до трудового договору з працівником від 01 березня 2019 року, за виконання роботи працівникові встановлюється основна щомісячна плата (посадовий оклад) у розмірі 18 000 грн та преміальна доплата у розмірі до 18 000 грн включно згідно з штатним розписом. Преміальна доплата може бути зменшена на підставі наказу директора від 100 % до 0 % включно у випадках: неналежного виконання працівником своїх трудових обов`язків, зазначених у цьому договорі, посадовій інструкції; за результатами виконання фінансового плану за звітний місяць.
01 березня 2019 року складено акт про відмову ОСОБА_1 підписувати додаток від 01 березня 2019 року до трудового договору з працівником ДП «Мессер Україна» від 01 березня 2019 року.
Згідно додатку № 1 від 30 квітня 2019 року до трудового договору з працівником ДП «Мессер Україна» від 01 березня 2019 року, за виконання роботи працівникові встановлюється основна щомісячна плата (посадовий оклад) у розмірі 24 850 грн та преміальна доплата у розмірі до 24 850 грн включно згідно з штатним розписом. Преміальна доплата може бути зменшена на підставі наказу директора від 100 % до 0 % включно у випадках: неналежного виконання працівником своїх трудових обов`язків, зазначених у цьому договорі, посадовій інструкції; за результатами виконання фінансового плану за звітний місяць.
Додаток № 1 від 30 квітня 2019 року до трудового договору набирає чинності з 01 травня 2019 року та є невід`ємною частиною договору від 01 березня 2019 року. 
30 квітня 2019 року складено акт про відмову ОСОБА_1 підписувати додаток № 1 від 30 квітня 2019 року до трудового договору з працівником ДП «Мессер Україна» від 01 березня 2019 року.
Згідно з штатним розписом, що був введений з 01 січня 2020 року, посадовий оклад працівника на посаді директора з логістики становив 24 850 грн, преміальна доплата за результатами місяця, яка нараховується від 100 % до 0 %, також становив 24 850  грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, ОСОБА_1 зазначив, що при прийомі на роботу позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 49 700 грн. При цьому, надані відповідачем угоди про встановлення заробітної плати позивачу для ознайомлення не пропонувалися і від їх підпису позивач не відмовлявся. В день звільнення позивачу було нараховано та сплачено лише Ѕ частину від заробітної плати за червень, липень і серпень 2020 року, тобто заборгованість відповідача по заробітній платі становить 68 337 грн 00 коп. 
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до положень статей 77 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підтверджений розмір посадового окладу позивача у спірний період становить 24 850 грн, який нараховувався, згідно з штатним розписом, введеним з 01 січня 2020 року.   
Судом першої інстанції правильно вказано, що доводи позивача щодо укладення трудового договору з іншими умовами у частині оплати його праці, що у дійсності йому для ознайомлення не пропонувалися додаткові угоди про встановлення йому заробітної плати і преміювання, а він від їх підписання ніколи не відмовлявся, із будь-якими штатними розписами або наказами про зменшення розміру заробітної плати або преміювання позивач за час своєї роботи у відповідача ознайомлений не був і їх не підписував, не підтверджені належними доказами.
Актами від 01 березня 2019 року та від 30 квітня 2019 року підтверджується факт ознайомлення ОСОБА_1 з додатками до трудового договору та відмови ОСОБА_1 від підписання додаткових угод.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду від 25 червня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Представником ДП «Мессер Україна» подано клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги укладений між адвокатом Пелих Л.Д. та ДП «Мессер Україна» 29 квітня 2020 року.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ДП «Мессер Україна» надано: опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом по справі № 757/41747/20-ц (Київський апеляційний суд); акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2020 року; рахунок на оплату від 18 серпня 2021 року; платіжне доручення № 1389 від 18 серпня 2021 року на суму 20 000 грн 00 коп. 
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
ОСОБА_1 подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що визначений гонорар у розмірі 8 000 грн є завищеним та не достатньо обґрунтованим.
Отже, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ДП «Мессер Україна» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-    
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства «Мессер Україна» витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.Г. Музичко

 
 
                                                                                                                                                                                         В.І. Олійник