Ухвала    
 
16 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 662/2627/18
провадження № 61-17879 ск21
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно нарахованих та отриманих сум,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                        КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення 30 468,84 грн вихідної допомоги, 6 770,92 грн компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 189 585,76 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 235 825,52 грн.
У липні 2018 року КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради звернулося до суду із зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно нарахованого та виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11 873,00 грн.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області                             від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 і зустрічного позову КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» відмовлено.
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні його позову.
Справа розглядалася в суді апеляційної інстанції неодноразово.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 березня                  2019 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 6 251,04 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 251,04 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2021 року відмовлено                ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2021 року з підстав, що це судове рішення не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Додатковою постановою Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року стягнуто з КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 563,07 грн.
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга              ОСОБА_1 ,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким вирішити питання про судові витрати та стягнути на його користь                 8 531,32 грн.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року             (на час подання касаційної скарги) - 2 270,00 грн.
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Ціна позову ОСОБА_1 у цій справі становить 235 825,52 грн, ціна зустрічного позову КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради становить 11 873,00 грн,яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*250=567 500).
Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що оскаржуване судове рішення підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та не врахуванням судом апеляційної інстанції правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Процесуальний закон містить виключний перелік випадків, за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у таких справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та оспорювану суму, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України             суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке не підлягає касаційному оскарженню; заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями процесуального закону могли вимагати касаційного розгляду справи, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткову постанову Херсонського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації за невикористану відпуску та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за зустрічним позовом комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно нарахованих та отриманих сум.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслатизаявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара