ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1646/21 Справа № 201/2269/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди, грошових коштів та судових витрат, –

ВСТАНОВИЛА:

       У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 19 грудня 2018 року близько 08.55 годин відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген Тігуан», під час руху на перехресті вул.Високовольтна і вул.Запорізьке шосе в м.Дніпро порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, а саме: не витримав безпечної дистанції та швидкості руху, виїхав з другорядної дороги на головну не надавши переваги в русі транспорту, що рухається по головній дорозі, скоїв зіткнення, наїзд на рухавшийся в тому місці транспортний засіб «Форд Куга» під керуванням водія ОСОБА_2 , що належить позивачу, в результаті якого останньому були завдані ушкодження.
       Постановою суду винним у цій ДТП вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, встановлено саме відповідача ОСОБА_1 .
       У зв`язку з вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу було завдано матеріальну шкоду, тому він звернувся з цим питанням до страхової компанії і відповідача.
       Так, третьою особою - страховою компанією була здійсненна виплата лише частково, в межах ліміту відповідальності, а відповідач не погасив навіть суму франшизи. 
       З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь решту шкоди, завданої через втрату товарного вигляду пошкодженого автомобіля, витрати на експертизу, транспортування пошкодженого автомобіля, моральну шкоду та судові витрати, задовольнивши позов у повному обсязі.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки, матеріальну шкоду: вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля в сумі 191 042 грн 16 коп, витрати на проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля в сумі 3 000 грн, франшизу у розмірі 1 000 грн, комісію банку 495 грн, моральну шкоду 3 000 грн, витрати на перевезення пошкодженого автомобіля з місця ДТП на штраф майданчик і зберігання 2 420 грн та судові витрати в сумі 2 969 грн 37 коп, а всього 203 926 грн 53 коп. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди — відмовлено.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.
        ОСОБА_2 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
        Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року близько 08.55 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Фольксваген Тігуан», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що належить йому ж, рухався в районі перехрестя вул.Високовольтної і вул. Запорізьке шосе в м.Дніпро перед здійсненням маневру – проїзду вказаного перехрестя – не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, виїжджаючи з другорядної дороги, не виконав вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України, грубо порушуючи вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, не впоравася з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, не врахував дорожню обстановку, продовжив рух, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Форд Куга» і скоїв наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому місці автомобілем «Форд Куга», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , скоївши ДТП.
       В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому, порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивачу та пошкодження названого автомобіля.
       Стосовного винного, на думку поліцейських, в цій ДПТ відповідача ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол і направлено його до суду. 
       Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2019 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 розглянуто та у вказаній ДТП встановлено і визнано винним вказаного відповідача за ст. 124 КУпАП через порушення ним п. 16.11 Правил дорожнього руху України і його притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340 грн..
       Вказана постанова оскаржена не була і набрала законної сили, іншого звернення до поліції чи інших правоохоронних органів стосовно цього випадку у сторін не було, обставини ДТП визнані сторонами.
       Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АК/8063201, страховик - ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Уніка».
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що стосовно відповідача встановлено факт вчинення ним на вказаному автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, при цьому, встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідача та завданої шкоди позивачу і відповідно винність відповідача в завданні такої шкоди, а тому дійшов до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, зокрема, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
       Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому у тому числі й додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. 
       Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
       Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено дійсні обставини справи, зокрема, згідно автотоварознавчого дослідження експерта Крутня В.І., яке виготовлене на його замовлення, сума матеріального збитку відрізняється від суми збитку, встановленої висновком судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. від 05 лютого 2019 року.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно висновку судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. від 05 лютого 2019 року №0502/19/19, який був наданий позивачем разом із позовною заявою, ринкова вартість КТЗ - 406 371, 71 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 509 658,51 грн, вартість пошкодженого автомобіля позивача після ДТП - 110 537, 16 грн.
       Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця Крутня В.І. від 25 січня 2019 року №6209, наданого відповідачем разом із апеляційною скаргою, ринкова вартість КТЗ - 369 095, 07 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 438 553, 90 грн, вартість пошкодженого автомобіля позивача після ДТП - 136 145, 35 грн.
       Так, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду апеляційної скарги, ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року у даній цивільній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державного експертного закладу Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
       Після проведення судової автотоварознавчої експертизи, до суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/104-21/20965 АВ від 25 серпня 2021 року, згідно якого середня ринкова вартість КТЗ марки «Форд Куга», без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався) станом на момент ДТП, а саме на 19 лютого 2018 року, складала 402 998, 70 грн. 
       Разом з тим, зазначено, що визначити ринкову вартість КТЗ та його ринкову вартість у пошкодженому стані після ДТП, станом на момент проведення дослідження, не надається за можливе, оскільки експерту не надано на дослідження КТЗ марки «Форд Куга», д.р.н. НОМЕР_3 , 2011 року випуску, що унеможливлює органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ, його комплектність, укомплектованість, технічний стан, пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна, а також відсутні протоколи інструментальної перевірки фактичного технічного стану та дефектування досліджуваного КТЗ, у тому числі його вузлів, агрегатів та складових частин.
       З приводу вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку зазначено, що оскільки неможливо безпосередньо оглянути та дослідити КТЗ марки «Форд Куга», д.р.н. НОМЕР_3 , 2011 року випуску, з метою виявлених на ньому пошкоджень та визначення обсягу ремонтних робіт, запчастин і витратних матеріалів необхідних для його відновлення, та визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля, станом на момент проведення судової експертизи, таким чином експерту не надано вихідних даних необхідних для відповіді на дані питання.
       Водночас, щодо виконання клопотання експерта про надання йому для огляду автомобіля марки «Форд Куга», д.р.н. НОМЕР_3 , 2011 року випуску, позивач повідомив суд, що оскільки автомобіль був визнаний фізично знищеним, тому його було реалізовано у невідремонтованому стані, що виключає можливість надати КТЗ експерту для проведення огляду та на підтвердження зазначеного долучив копію листа Територіального сервісного центру МВС №1242 від 18 березня 2021 року, згідно якого 22 листопада 2017 року зареєстровано автомобіль FORD KUGA, 2011 року випуску, кузов НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , при цьому, 05 червня 2019 року вказаний КТЗ перереєстровано на іншого власника на підставі ДКП №0541/2019/1502089 від 05 червня 2019 року, вартість згідно договору 20 000 грн.
       Встановивши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки згідно висновку експерта № СЕ-19/104-21/20965 АВ від 25 серпня 2021 року, середня ринкова вартість КТЗ марки «Форд Куга», без урахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався (зберігався) станом на момент ДТП, а саме на 19 лютого 2018 року, складала 402 998, 70 грн, що узгоджується з висновком судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. від 05 лютого 2019 року №0502/19/19, який був наданий позивачем разом із позовною заявою, відповідно до якого ринкова вартість КТЗ - 406 371, 71 грн.
       Крім того, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 509 658,51 грн та вартість пошкодженого автомобіля позивача після ДТП - 110 537, 16 грн., згідно висновку судового експерта автотоварознавця Дроздова Ю.В. від 05 лютого 2019 року №0502/19/19 визначена на дату проведення експертизи автомобіля, що відповідає приписам статті 1192 ЦК України.
       Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки після ДТП АТ «СК «Уніка», яке на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/8063201 застрахувало цивільно-правову відповідальність власника «Фольксваген Тігуан», державний номер НОМЕР_1 , визнало зазначену подію страховим випадком та 12 лютого 2019 року виплатило на користь позивача страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності (100 000 грн.) за мінусом франшизи у розмірі 98 505 грн, тому відмова відповідача виплачувати решту реальної шкоди, ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивача та інші витрати, пов`язані з цим, є безпідставною, адже згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди частково – в розмірі 3 000 грн, що є співмірним, зокрема, з душевними стражданнями позивача, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна, та відповідає положенням ст. 23 ЦК України, згідно яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідача та завданої шкоди позивачу і відповідно винність саме ОСОБА_1 в завданні такої шкоди, що не спростовано апелянтом, а тому, колегія суддів приходить до висновку про правомірність часткового задоволення заявлених позовних вимог.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 червня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          Т.П. Красвітна

                                                                        М.Ю. Петешенкова