Ухвала
Іменем України 
09 грудня  2021 року
м. Київ
справа № 128/1746/18
провадження № 51-5272 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року, 
встановив:
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі  ст. ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Вирок районного суду змінено. Звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв?язку із закінченням строків давності. Виключено вказівку суду про призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до вимог ст. 70 КК України. В решті вирок залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього.
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада  2021 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки засуджений, оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень,  передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України, вказував на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. Також  у поданій скарзі засуджений не зазначав, в чому незаконність рішень суду першої та апеляційної інстанцій, яких саме порушень допустилися  ці суди та не конкретизує, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішень.Крім того, засуджений просив  скасувати судові рішення  та закрити провадження у справі, проте не наводив жодної підстави для закриття кримінального провадження, передбаченої ст. 284 КПК України.
Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог вищевказаної ухвали засуджений подав виправлену касаційну скаргу, датовану 30 листопада 2021 року, у якій просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо нього у касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки  не усунуто. 
Зокрема, у касаційній скарзі засуджений вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
При цьому засуджений, оспорюючи свою винуватість,  так і не вказує на конкретні порушення закону, з  урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та, які б були підставами для їх скасування, не наводить конкретних аргументів в обґрунтування кожної позиції. 
Також у касаційній скарзі засуджений, оскаржуючи свою винуватість у вчинені  кримінальних правопорушень,  передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та розмір призначеного йому покарання,  просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього за відсутності події та складу кримінального правопорушення, проте, дані підстави є взаємовиключними, тому він знову допускає протиріччя.
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги  засудженого ОСОБА_4 вимогам   ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити йому право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно шляхом звернення до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в порядку п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» № 3460-VI від 02  червня 2011 року. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 06 липня 2021 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                ОСОБА_3