ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10251/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,       

розглянувши в порядку письмового провадження в  м. Дніпрі апеляційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 року в адміністративній справі №160/10251/20 за позовом Виконавчого комітету Дніпровської міської ради  до  Дніпропетровського обласного громадського формування з охорони громадського порядку "Легіон" про припинення діяльності громадського формування шляхом примусового розпуску,- 

                                                            ВСТАНОВИВ:

           27.08.2020 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровського обласного громадського формування з охорони громадського порядку «Легіон» про припинення діяльності Дніпропетровського обласного громадського формування з охорони громадського порядку «Легіон» (код ЄДРПОУ 36160857; зареєстроване за адресою: вул. Мандриківська, буд. 143, кв. 132, м. Дніпро, 49094) шляхом примусового розпуску, а саме, ліквідувати (припинити) юридичну особу Дніпропетровське обласне громадське формування з охорони громадського порядку «Легіон» (код ЄДРПОУ 36160857; зареєстроване за адресою: вул. Мандриківська, буд. 143, кв. 132, м. Дніпро, 49094).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 року у задоволенні позову Виконавчого комітету Дніпровської міської ради відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.В апеляційній скарзі позивач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог     ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду встановлено, що  Дніпропетровське обласне громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Легіон», скорочене найменування ДОГФОГП «Легіон», із організаційно-правовою формою «громадська організація» зареєстровано 29.09.2008, номер запису 1     224 102 0000 044179, ідентифікаційний код юридичної особи 36160857.
           09.06.2020 за вих. № 45/13/8-2730 Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області звернулось із листом до міського голови Дніпра, в якому, зокрема, зазначило, що відсутня будь-яка взаємодія з органами Національної поліції у громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону за переліком, у тому числі ГФ ВАТ «Легіон». Формування не здійснюють заходів, перелічених у статтях 9, 11 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону». Заявник просив звернутися до суду із заявою про заборону діяльності шляхом примусового розпуску громадських формувань, які не взаємодіють з органами Національної поліції. 
Отже, предметом спору у даній адміністративній справі є примусовий розпуск Дніпропетровського обласного громадського формування з охорони громадського порядку «Легіон» у відповідності до вимог статті 8 Закону України “Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону”.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22.06.2000 № 1835-III      (далі Закон № 1835-III), правовою основою діяльності громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону є      Конституція України, цей Закон, інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, рішення місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування з питань охорони громадського порядку і державного кордону, боротьби із злочинністю і адміністративними правопорушеннями, а також положення (статути) цих формувань.
Громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону створюються і діють у взаємодії з правоохоронними органами, Державною прикордонною службою України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, додержуючись принципів гуманізму, законності, гласності, добровільності, додержання прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, рівноправності членів цих формувань (частина перша статті 3 Закону № 1835-III).
Координацію діяльності громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону здійснюють відповідно місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування (частина друга     статті 3 Закону № 1835-III).
Повсякденна (оперативна) діяльність таких формувань організовується, спрямовується і контролюється відповідними органами Національної поліції, підрозділами Державної прикордонної служби України (частина третя статті 3 Закону № 1835-III).
Згідно із     статтею 6 Закону № 1835-III громадське формування з охорони громадського порядку і державного кордону набуває статусу юридичної особи з дати його державної реєстрації в порядку, визначеному     Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Відповідно до     статті 8 Закону № 1835-III:
-діяльність громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону може бути припинена шляхом примусового розпуску або саморозпуску відповідно до закону;
-у разі порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства щодо його діяльності за заявою реєструючого органу його діяльність може бути заборонена за рішенням суду у встановленому законом порядку.
Статтею 9 Закону № 1835-III визначено, що основними завданнями громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону є:
1) у сфері охорони громадського порядку: надання допомоги органам Національної поліції у забезпеченні громадського порядку і громадської безпеки, запобіганні адміністративним і кримінальним правопорушенням; інформування органів Національної поліції про вчинені або ті, що готуються, кримінальні правопорушення, місця концентрації злочинних угруповань; сприяння органам Національної поліції у виявленні і розкритті кримінальних правопорушень, розшуку осіб, які їх вчинили, захисті інтересів держави, підприємств, установ, організацій, громадян від кримінально протиправних посягань; участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху та боротьбі з дитячою бездоглядністю і правопорушеннями неповнолітніх;
2) у сфері охорони державного кордону: надання допомоги підрозділам Державної прикордонної служби України у виявленні та затриманні осіб, які порушили або намагаються порушити державний кордон чи провадять іншу протиправну діяльність на кордоні; сприяння військовослужбовцям Державної прикордонної служби України в охороні державного кордону, виключної (морської) економічної зони України, а також здійснення контролю за дотриманням режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон, проведення разом з ними пропуску громадян до місць відпочинку і роботи; надання допомоги підрозділам Державної прикордонної служби України у виявленні умов та причин, які можуть призвести до злочинної діяльності на кордоні, і вжиття заходів до їх усунення; участь у спостереженні за місцями роботи і відпочинку поблизу кордону та за прикордонними інженерними спорудами; участь у заходах Державної прикордонної служби України з профілактики порушень або спроб порушення державного кордону і режиму в пунктах пропуску через державний кордон, незаконного переміщення через державний кордон вантажів, предметів, матеріалів та іншого майна;
3) у разі виникнення надзвичайних ситуацій: надання невідкладної допомоги особам, які потерпіли від нещасних випадків чи правопорушень; участь у рятуванні людей і майна, підтриманні громадського порядку у разі стихійного лиха та інших надзвичайних обставин.
Відповідно до статті 11 Закону № 1835-III громадські формування з охорони громадського порядку і державного кордону проводять свою діяльність під контролем органів Національної поліції, підрозділів Державної прикордонної служби України шляхом:
1)спільного з поліцейськими, прикордонниками патрулювання і виставлення постів на вулицях, майданах, залізничних вокзалах, в аеропортах, морських і річкових портах, у місцях компактного проживання громадян, розташування підприємств, установ, організацій, навчальних закладів, а також у місцях можливої появи порушників кордону в межах району, що контролюється Державною прикордонною службою України, прикордонної смуги; участі в забезпеченні охорони громадського порядку під час проведення масових заходів, погоджених у випадках, передбачених законом, з виконавчими органами місцевого самоврядування;
2)проведення разом з прикордонниками огляду на маршрутах можливого руху порушників державного кордону, місць їх укриття, транспортних засобів, суміжної з державним кордоном місцевості з метою встановлення причин та умов перебування невідомих осіб;
3)участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на боротьбу з окремими видами правопорушень.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 25 Закону № 4572-VI     припинення діяльності громадського об`єднання здійснюється за рішенням суду про заборону (примусовий розпуск) громадського об`єднання.
Припинення діяльності громадського об`єднання відбувається в порядку, визначеному         Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (частина друга статті 25 Закону № 4572-VI).
Згідно із частиною першою статті 28 Закону № 4572-VI громадське об`єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об`єднанням вимог статей 36, 37 Конституції України, статті 4 цього Закону. Заборона громадського об`єднання має наслідком припинення його діяльності у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
Справа про заборону громадського об`єднання розглядається у порядку, встановленому КАС України (частина друга статті 28 Закону № 4572-VI).
У разі прийняття рішення про заборону громадського об`єднання майно, кошти та інші активи громадського об`єднання за рішенням суду спрямовуються до державного бюджету (частина третя статті 28 Закону № 4572-VI).
Інші підстави для заборони діяльності громадського об`єднання, крім зазначених у частині першій цієї статті, не допускаються (частина п`ята      статті 28 Закону № 4572-VI).
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі Закон № 755-IV) систему органів у сфері державної реєстрації становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) інші суб`єкти державної реєстрації.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону № 755-IV суб`єкт державної реєстрації:
-Міністерство юстиції України - у разі державної реєстрації політичних партій, всеукраїнських професійних спілок, їх об`єднань, всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців; відокремлених підрозділів іноземних неурядових організацій, представництв, філій іноземних благодійних організацій, постійно діючих третейських судів, засновниками яких є всеукраїнські громадські організації, всеукраїнських творчих спілок, символіки громадських формувань;
-центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації - у разі державної реєстрації юридичних осіб - релігійних організацій;
-територіальні органи Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - у разі державної реєстрації первинних, місцевих, обласних, регіональних та республіканських професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих, обласних, республіканських Автономної Республіки Крим, Київської та Севастопольської міських організацій роботодавців та їх об`єднань, постійно діючих третейських судів, громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання;
-виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, нотаріуси - у разі державної реєстрації юридичних осіб (крім випадків, передбачених абзацами другим - четвертим цього пункту) та фізичних осіб - підприємців.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» від 11.02.2016 № 99 Кабінет Міністрів України постановив погодитися з пропозиціями Міністерства юстиції щодо покладення виконання функцій з державної реєстрації громадських об`єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи, місцевих та первинних професійних спілок, їх організацій та об`єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих організацій роботодавців та їх об`єднань, з підтвердження всеукраїнського статусу громадського об`єднання на відповідні головні територіальні управління юстиції.
Так, предметом заявленого спору позивач, як реєструючий орган, заявляє припинення діяльності громадського формування шляхом його примусового розпуску у зв`язку із порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства щодо його діяльності відповідно до статті 8 Закону № 1835-III.
Позивачем в обгрунтування позовних вимог та вимог апеляційної скарги посилався на нездійснення громадським формуванням заходів, передбачених статтями 9, 11 Закону № 1835-III, відсутність співпраці з органами Національної поліції, неприйняття участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на забезпечення публічної безпеки, боротьбу з окремими видами правопорушень та інших заходах.
Надаючи оцінку доводам скаржника, колегія суддів зазначає, що як стаття 8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону», так і         стаття 28 Закону України «Про громадські об`єднання»   встановлюють право звернення до суду із позовом про заборону діяльності громадського об`єднання уповноваженого органу з питань реєстрації.
Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зокрема пунктом 14 частини статті 1, визначено, що реєструючим органом стосовно громадських об`єднань є територіальні органи Міністерства юстиції України в областях.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що виконавчий комітет міської ради не є тим уповноваженим реєструючим органом, який станом на дату звернення із позовом реєструє діяльність відповідача, у зв`язку із цим у заявника відсутнє право подання позову про примусовий розпуск громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону у порядку статті 8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону».
Щодо доводів скаржника про нездійснення громадським формуванням заходів, передбачених статтями 9, 11 Закону №1835-III, відсутність співпраці з органами Національної поліції, неприйняття участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на забезпечення публічної безпеки, боротьбу з окремими видами правопорушень та інших заходах, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано як  суду першої інстанції так і апеляційної  доказів організації та спрямування діяльності позивача: листів з пропозицією спільного з поліцейськими, прикордонниками патрулювання і виставлення постів або з пропозицією участі у заходах правоохоронних органів, спрямованих на боротьбу з окремими видами правопорушень тощо, а також докази відмові відповідача від вказаних заходів.
Також є відсутніми підстави для заборони діяльності відповідача з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону», а саме порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства щодо його діяльності.
Зокрема, згідно із частиною першою статті 28 Закону №4572-VI громадське об`єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об`єднанням вимог статей   36,         37 Конституції України,    статті 4 цього Закону.
Інші підстави для заборони діяльності громадського об`єднання, крім зазначених у частині першій цієї статті статі 28 Закону № 4572-VI, не допускаються (частина п`ята         статті 28 Закону № 4572-VI).
Обмеження щодо утворення і діяльності громадських об`єднань встановлені частиною першою статті 4 Закону № 4572-VI, є наступними: утворення і діяльність громадських об`єднань, мета (цілі) або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення, пропаганду комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки, забороняються.
Інші обмеження права на свободу об`єднання, у тому числі на утворення і діяльність громадських об`єднань, можуть бути встановлені виключно законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина третя статті 4 Закону № 4572-VI)
Таким чином, з матеріалів справи не вбачаються обмеження, встановлені законом, які б були підставою для заборони діяльності (примусового розпуску) заявленого відповідачем у цій справі громадського об`єднання.
На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не є реєструючим органом, який реєструє діяльність відповідача, а тому у нього відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом про примусовий розпуск громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону у відповідності до вимог 2 статті 8 Закону України “Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону”, посилання позивача на порушення громадським формуванням вимог чинного законодавства є безпідставними, а отже  позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись п.1 ч. 1ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради  - залишити без задоволення.
   Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 року в адміністративній справі №160/10251/20  - залишити без змін.
                Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів   з дня складення в повному обсязі.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник