ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 вересня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1764/20
Головуючий у першій інстанції – Лиманська  М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1265/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: Чернігівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Городнянської міської ради Чернігівської області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року у справі за позовом Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городнянської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,
місце ухвалення судового рішення – м. Городня,
час проголошення рішення – 16 год. 49 хв,
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 2 липня 2021 року.

                                     У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року заступник керівника Менської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Городнянської міської ради звернувся з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів 84 288,49 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.
У мотивування заявлених вимог зазначав, що згідно з договором купівлі-продажу комплексу від 10 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками в рівних частинах майнового комплексу (нежитлових будівель), розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності площею 2,7687 га по АДРЕСА_1 . Рішенням Городнянської міської ради від 10 жовтня 2012 року відповідачам було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою. Іншим рішенням від 27 червня 2017 року співвласникам земельної ділянки надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо поділу раніше сформованої земельної ділянки на дві окремі. Рішенням міськради від 01 серпня 2019 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу землі на дві земельні ділянки площею відповідно 1,9902 га та 0,7785 га, а також встановлено орендну плату у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки.
Зазначав, що з часу набуття відповідачами права власності на об`єкт нерухомості договори оренди земельних ділянок ними не укладались, право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства не оформляється. Отже, фактично користуючись землею без укладеного договору, відповідачі використовували цю ділянку безоплатно, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти у визначеному розмірі за період з серпня 2019 року по серпень 2020 року, у зв`язку з чим останні зобов`язані повернути їх міській раді на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Ураховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність органу, до компетенції якого віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України.
У грудні 2020 року прокурор, зважаючи, що на момент звернення з позовом відповідачка ОСОБА_3 померла, уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 84 288,49 грн (т. 1 а.с. 119-124). 
Ухвалою від 09 березня 2021 року Городнянський районний суд за клопотанням сторони позивача залучив до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 165).
Ухвалою Городнянського районного суду від 01 червня 2021 року до участі у справі залучено Чернігівську окружну прокуратуру як правонаступника Менської місцевої прокуратури Чернігівської області (т. 1 а.с. 223). 
Рішенням від 22 червня 2021 року Городнянський районний суд позов Чернігівської окружної прокуратури задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Городнянської міської ради Чернігівської області 42 144,24 грн безпідставно збережених коштів орендної плати. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на те, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього грошових коштів у розмірі 42 144,24 грн та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем на підтвердження недотримання відповідачем ОСОБА_1 вимог чинного законодавства щодо оформлення права користування земельною ділянкою надані неналежні докази у справі.
Скаржник зазначає, що акт обстеження земельної ділянки від 20 червня 2019 року стосується іншої земельної ділянки площею 2,7687 га, хоча станом на 14 червня 2019 року було сформовано вже ділянку з кадастровим номером 7421410100:00:002:2175.
Стверджує, що жодного листа з вимогою сплатити суму заборгованості з орендної плати він не отримував, а надані позивачем копії листів стосуються іншої земельної ділянки. Крім цього, розрахунок розміру збитків складений не комісією, а начальником фінансового відділу, тобто не уповноваженою особою, а позивачем ставиться питання про стягнення коштів у вигляді відшкодування збитків, а не стягнення коштів у зв`язку з їх збереженням без достатньої правової підстави у вигляді орендної плати.
Звертає увагу, що він та ОСОБА_3 у 2012 році зверталися із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою, а затвердження техдокументації щодо поділу земельної ділянки на дві з передачею земельної ділянки площею 1,9902 га в орендне користування відбулося лише у 2019 році. Тобто, вони, як співвласники нерухомості, виконали свій обов`язок щодо оформлення всіх необхідних документів для укладення договору оренди, після чого Городнянська міська рада повинна були розробити та направити їм на узгодження проект договору оренди земельної ділянки, проте наведеного зроблено не було. Отже, саме бездіяльність органу місцевого самоврядування спричинила ненадходження грошових коштів у вигляді орендної плати до місцевого бюджету. 
У наданому відзиві заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що з часу набуття права власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як співвласники майнового комплексу, розташованого на земельній ділянці комунальної форми власності, фактично використовували цю земельну ділянку без укладання договору оренди, у зв`язку з чим Городнянська територіальна громада позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, чим порушуються охоронювані законом права та інтереси щодо одержання грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.
Представник прокуратури вважає безпідставними доводи скаржника про те, що Городнянська міська рада повинна була розробити та направити на узгодження проект договору оренди земельної ділянки, оскільки реєстрація права власності на об`єкт нерухомості не тягне за собою безумовного переходу права власності на земельну ділянку під об`єктом нерухомості, а вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і власником споруди в установленому порядку, тобто договорів оренди. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 922/595/18.
Наполягає на тому, що фактичний користувач земельної ділянки, не сплачуючи орендну плату за відсутності укладеного договору, фактично збільшив вартість власного майна, а Городнянською міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має факт безпідставного збереження саме орендної плати за рахунок міської ради, у зв`язку з чим, у відповідності до  ст.ст. 1212-1214 ЦК України, предметом позову є саме стягнення грошових коштів, які ОСОБА_1 мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Також звертає увагу, що відповідачем, всупереч положень ст. 81 ЦПК України, у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав він вважає подані позивачем докази неналежними.
Відповідачем ОСОБА_2 та Городнянською міською радою Чернігівської області відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення прокурора та представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Частково задовольняючи позов Чернігівської окружної прокуратури, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 правомірно володіє 1/2 частиною комплексу нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , і відповідне право щодо вказаної земельної ділянки (договір оренди) за відповідачем не зареєстровано. У той же час останній користується спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки – Городнянської міської ради, не сплачуючи при цьому орендну плату, яка, відповідно до положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України, підлягає відшкодуванню.  
Районний суд зазначив, що розрахунок збережених відповідачами коштів здійснений у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки за 1 кв.  м за рік на підставі норм діючого законодавства та рішень Городнянської міської ради від 26 червня 2018 року «Про встановлення місцевих податків і зборів» та від 01 серпня 2019 року «Про затвердження технічної документації по поділу земельної ділянки».
Також суд констатував, що за відповідачем ОСОБА_2 не зареєстровано у встановленому порядку право власності на 1/2 частини об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , яке набуто ним на підставі договору дарування, тому у останнього не виникло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений майновий комплекс, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні вимоги щодо солідарного стягнення з обох відповідачів заявленої у позові суми.
З оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.
У справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу комплексу  від 10 жовтня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2348, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності кожний на 1/2 частину комплексу нежитлових будівель загальною площею 1 115,3 кв. м, розташованої у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15-17). Комплекс, що є предметом договору, розташований на земельній ділянці площею 2,7687 га, яка на момент відчуження комплексу перебувала в оренді у продавця ОСОБА_4 згідно з договором оренди землі від 25 квітня 2012 року, укладеного з Городнянською міською радою. 
29 жовтня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частину комплексу загальною площею 1 115,3 кв. м по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2012 року (т. 1 а.с. 19).
Рішенням Городнянської міської ради від 10 жовтня 2012 року земельну ділянку площею 2,7687 га по АДРЕСА_1 , надану в оренду ОСОБА_4 , вилучено у зв`язку з поданою заявою та продажем нерухомого майна, земельну ділянку зараховано до земель запасу. Цим це рішенням (п. 9.1) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку орієнтовною площею 2,70 га при наданні її в оренду для виробничого використання (обробка деревини) (т. 1 а.с. 26, 27).
Іншим рішенням Городнянської міської ради від 27 червня 2017 року був відмінений п. 9.1 рішення міськради від 10 жовтня 2012 року та надано дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації по поділу раніше сформованої земельної ділянки площею 2,7687 га, кадастровий номер 7421410100:00:002:0950, розташованої по АДРЕСА_1 , для подальшої передачі її в оренду для виробничого використання (т. 1 а.с. 28-29).
20 червня 2019 року комісією у складі спеціалістів Городнянської міської ради із залученням завідувача сектору містобудування, архітектури та ЖКГ Городнянської РДА було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 та виявлений факт зайняття земельної ділянки загальною площею 2,7687 га з кадастровим номером 7421410100:00:002:0950 без відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований комплекс будівель і ведеться господарська діяльність. За результатами обстеження був складений акт обстеження земельної ділянки, з яким був ознайомлений ОСОБА_1 під особистий підпис (т. 1 а.с. 32-33).
Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 червня 2019 року цільовим призначенням земельної ділянки площею 19 902 кв. м з кадастровим номером 7421410100:00:002:2175, що розташована по АДРЕСА_1 , є «для розміщення та експлуатація основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» (код 11.02) (т. 1 а.с. 22). Аналогічна інформація міститься й у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 червня 2019 року (т. 1 а.с. 23).
Рішенням Городнянської міської ради від 01 серпня 2019 року була затверджена технічна документація із землеустрою по поділу раніше сформованої земельної ділянки для формування окремих земельних ділянок у  АДРЕСА_1 : площею 1,9902 га, кадастровий номер 7421410100:00:002:2175 та площею 0,7785 га, кадастровий номер 7421410100:00:002:2176 (т. 1 а.с. 30-31). Цим же рішенням передано громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку площею 1,9902 га, кадастровий номер 7421410100:00:002:2175 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробно-машинобудівної та іншої промисловості. Згідно з п. 3 даного рішення земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,7785 га, кадастровий номер 7421410100:00:002:2176 зараховано до земель комунальної власності. 
Державна реєстрація відповідного права на майновий комплекс за відповідачем ОСОБА_1 підтверджена інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 196550663 від 16 січня 2020 року та № 262632027 від 22 червня 2021 року (т. 1 а.с. 20-21, 233-235), згідно з якими ОСОБА_1 є власником 1/2 частини комплексу нежитлових будівель по АДРЕСА_1 загальною площею 1 115,3 кв.м. Іншим співвласником 1/2 частини вказаних нежитлових будівель зазначена ОСОБА_3 . 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 11 жовтня 2004 року зареєстрований як ФОП, видами діяльності якої є: неспеціалізована оптова торгівля (основний) (код КВЕД 46.90), лісництво та інша діяльність у лісовому господарстві (код КВЕД 02.10), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20) та діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 46.17) (т. 2 а.с. 28). 
З наданого на запит апеляційному суду відповідачем копії витягу з реєстру платників єдиного податку від 16 вересня 2021 року № 2125263401780 вбачається, що ОСОБА_1 проводить господарську діяльність, види якої є аналогічними з вищенаведеними, та сплачує єдиний податок, встановлений для 2 групи за ставкою 20 %. Дата застосування ставки та групи – 01 січня 2019 року (т. 2 а.с. 40). 
Звернувшись з позовом в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 коштів за фактичне користування земельною ділянкою без належних на те правових підстав у розмірі орендної плати, представник Чернігівської окружної прокуратури зазначав, що відповідачі право користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства не оформлюють, отже, фактично користуючись земельною ділянкою без укладеного договору оренди, використовували земельну ділянку безоплатно, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти у визначеному розмірі, тому останні зобов`язані повернути їх міській раді на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (ч. 5 ст. 26 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних,  земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки – суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа – сторона у відповідних правовідносинах – як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18.
15 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/19389/17 сформувала правовий висновок про те, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Всупереч наведеному, судом першої інстанції у ході розгляду справи не було досліджено, чи використовував ОСОБА_1 земельну ділянку по АДРЕСА_1 з метою здійснення господарської діяльності, враховуючи те, що цільове призначення спірної земельної ділянки визначено «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості», і саме на цій ділянці розташоване належне відповідачу на праві приватної власності як співвласнику нерухоме майно – комплекс нежитлових будівель, до складу яких входять адміністративне приміщення, столярний цех, склад матеріалів та виробничі приміщення (гараж та розкрійний цех).
Здійснення ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, господарської діяльності  за адресою розташування спірної земельної ділянки, повністю підтверджується наявними у справі письмовими доказами та підтверджено представником відповідача в ході апеляційного розгляду справи. 
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що спір у даній справі, який виник за участю суб`єкта господарювання – ОСОБА_1 , як ФОП, з органом місцевого самоврядування з метою здійснення підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці, належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст. 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду – скасувати, закривши провадження у справі. Позивачу належить роз`яснити, що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції, а також наявне у нього право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.                 
Керуючись  п. 1 ч. 1 ст. 255, 367, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -      
                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   – задовольнити частково.
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року – скасувати.
Провадження у справі за  позовом Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Городнянської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів – закрити.
Роз`яснити позивачеві Чернігівській окружній прокуратурі в інтересах держави в особі Городнянської міської ради Чернігівської області, що розгляд даної справи віднесено до господарської юрисдикції.
Роз`яснити позивачеві Чернігівській окружній прокуратурі в інтересах держави в особі Городнянської міської ради Чернігівської області наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Чернігівського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий:                                                Судді: