ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9220/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1        
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 29.07.2021 року, (суддя суду першої інстанції Віхрова В.С.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/9220/21  за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності  та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
          08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати (дії) бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб" протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 05.03.2021 р., виходячи з вислуги років - 31 рік 8 місяців 25 днів.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції були направлені матеріали пенсійної справи позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії за вислугу років. Листом від 27.05.2021 року відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю на момент звільнення необхідної календарної вислуги років (25 років та більше) згідно з вимогами пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії та зазначає, що при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має враховуватись саме пільгова вислуга років, яка є достатньою на день звільнення позивача для призначення пенсії за вислугу років. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України №9617 від 07.05.2021 року про призначення пенсії ОСОБА_1 та документів для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки єдиною передбаченою Законом №2262-ХІІ обов`язковою умовою призначення пенсії за вислугою років, є наявність в особи певної кількості років стажу (вислуги), яка в даному випадку встановлена судом першої інстанції та становить 31 рік 08 місяців 25 днів та є достатньою для призначення пенсії за вислугою років згідно з вимогами п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а прийняте відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії є протиправним. У відповідача не існувало будь-яких законних підстав для того, що обирати з декількох правомірних варіантів поведінки щодо призначення пенсії позивача, відповідач міг лише прийняти про призначення пенсії, тобто у Головного управління ПФУ відсутні дискреційні повноваження в цій частині.
          Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
18.03.2021 року позивач звернувся до начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України із заявою про підготовку та надання документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року, з 05.03.2021 року.
До вказаного звернення позивачем додано заяву про призначення пенсії.
Листом управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.05.2021 року №0400-010311-8/71862 повідомлено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби 04.03.2021 року. За даними подання про призначення пенсії за вислугу років № 9617 від 07.05.2021 року на ім`я ОСОБА_1 вислуга років у пільговому обчисленні складає 31 рік 08 місяців 25 днів, разом з цим у розрахунку вислуги років для призначення пенсії зазначено, що календарна вислуга років складає 24 роки 06 місяців 19 днів.
В листі вказано, що згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерською складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" етапі 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Вказану відповідь направлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та отримане останнім 02.06.2021 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на листі.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», однак підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу відсутні, оскільки призначення пенсії є дискреційним  повноваженням відповідача. 
Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що позивач має право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в свою чергу суд вважає висновок суду першої інстанції з приводу відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію протиправним, з огляду на наступне.
Стосовно права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Відповідно до          статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з положеннями частини другої  статті 2 КАС України  в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано, зокрема, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим  Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1  (далі також - Порядок №3-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із вищезазначеним Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Пунктом 12 Порядку №3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.
Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення їм пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії та встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №537/1980/16-а.
Пунктом «б» частини першої  статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі також - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього  Закону  мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Статтею 1 Закону №2262-ХІІ  передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Таким чином,  Закон №2262-ХІІ  як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Відповідно до пункту «а» частини першої  статті 12 Закону №2262-ХІІ  пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж»  статті 1-2         цього Закону  (крім осіб, зазначених у частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 01.10.2015 по 30.09.2016 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.
Згідно з частиною четвертою  статті 17 Закону №2262-ХІІ  при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до  статті 17-1         Закону №2262-ХІІ  порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог  Закону №2262-ХІІ  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393  затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі також - Порядок №393, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  у частині призначення пенсії за вислугу років, дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Зазначене вище правове регулювання та висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дають змогу дійти висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію  Закону №2262-ХІІ  і положенням цього  Закону  не суперечить.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.
Окрім цього, за наслідками розгляду справи №480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив наступні правові висновки:
В цілях  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
Для призначення пенсій за вислугу років за  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  календарна вислуга років може бути зарахована на         пільгових умовах         відповідно до Порядку №393.
З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду у справі №480/4241/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393  Закону №2262-ХІІ.
          Як видно з витягу з наказу Державної установи "Жовтоводська виправна колонія (№26)", вислуга років ОСОБА_1 станом на час звільнення зі служби (04.03.2021 року) становила, з урахуванням пільгового стажу, 31 рік 08 місяців 25 днів, тобто, відповідає умовам, визначеним пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ.
Отже, з урахуванням правового висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеного у справі №480/4241/18, а також Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, наведеного у справі №805/3923/19, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб".
Щодо вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом встановлено, що листом від 27.05.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з огляду лише на відсутність відповідного стажу (25 років) в обрахунку в календарних роках. 
Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що у позивача наявний стаж роботи в пільговому обрахунку 31 рік 08 місяців 25 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугою років. 
Отже, встановлені обставини справи свідчать, що відповідач не мав права відмовляти позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, а зобов`язаний був призначити останньому пенсію відповідно його заяви. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що при вирішенні питання щодо призначення пенсії позивачеві та відмовляючи в її призначенні, відповідач діяв в межах дискреційних повноважень, відтак суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачеві. 
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції необґрунтованими  з огляду нанаступне.
Відповідно до частин першої та другої  статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суди зобов`язані, відповідно до частини першої  статті 129 Конституції України, вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини, як мінімальних стандартів демократичного суспільства.
Так, у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року).
Також необхідно зауважити, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами ЄСПЛ виробив позицію, згідно з якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31 липня 2008 року, рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22 листопада 1995 року, рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21 липня 2011 року, рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 02 грудня 2010 року).
Крім того, виходячи з практики ЄСПЛ, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і  закон  має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 02 листопада 2006 року, рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02 серпня 1984 року).
В свою чергу, у рішеннях по справах  Клас та інші проти Німеччини,  Фадєєва проти Росії,  Єрузалем проти Австрії  Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційними є виключно повноваження відповідного органу, за яких він вправі діяти на власний розсуд обираючи з декількох правильних варіантів поведінки.
Натомість, відповідач у даній справі при вирішенні питання про призначення пенсії не мав права обирати з декількох правомірних варіантів поведінки, він мав право прийняти лише одне правильне рішення - призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 12 З» «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
          У відповідності до приписів ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності (дій) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
          Отже, враховуючи те, що відповідач у даній справі зобов`язаний був діяти в один, визначений законом спосіб, мав один правомірний варіант поведінки, суд при розгляді даної справи визнаючи протиправними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, щодо відмови в призначенні пенсії, вправі не перебираючи на себе повноважень пенсійного органу покласти на останній обов`язок вчинити певні дії для повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача. 
За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за вислугою років є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
          Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсії відповідно до цього Закону призначаються:  особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до  пунктів "а",  "в"  статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Як видно з матеріалів справи позивача звільнено з служби 04.03.2021 року, відомості щодо виплати йому грошового забезпечення понад визначену дату в матеріалах справи відсутні, відтак позивач має право на призначення пенсії з 05.03.2021 року - дня наступного за днем звільнення зі служби. 
          З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є таким, що підлягає скасуванню із прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.
          Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч. 6 ст. 139 КАС України)
          У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
          Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 грн., судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами та стягнуто на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір за подання адміністративного позову  у розмірі 454 грн. 
          При зверненні з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1362 грн., вказаний судовий збір також підлягає стягненню на користь позивача.
          Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року №160/9220/21 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в частині покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обов`язку по повторному розгляду подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та прийняти в цій частині нову постанову.
          Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ч.1 ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 05.03.2021 року.
          В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2021 року №160/9220/21 - залишити без змін.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суму судового збору у розмірі 1816 грн..
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та скарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай