20.10.21
22-ц/812/1913/21
Єдиний унікальний номер судової справи: № 470/430/21
Номер провадження № 22-ц/812/1913/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М., 
за участю: представника позивача - адвоката Кучерявої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах 
адвокатом Кучерявою Тетяною Юріївною
на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Орлової С.Ф. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
в с т а н о в и л а:

26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позивач зазначав, що за рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання їх спільної доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. З серпня 2020 року донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. 
Посилаючись на те, що з серпня 2020 року та на теперішній час донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, позивач вважає, що відповідачка втратила право на отримання аліментів на утримання дитини, просив суд припинити їх стягнення.
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року позов задоволено. Припинено з дня набрання цим рішенням законної сили стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року по справі №470/296/16-ц, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду мотивоване тим, що настали певні обставини, а саме фактичне проживання дитини з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь відповідачки, з якою дитина проживала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки. Разом з тим, оскільки позивач не конкретизував та не зазначив у прохальній частині позовної заяви з якого часу настали ці обставини які впливають на припинення обов`язку по сплаті ним аліментів, суд дійшов висновку про припинення обов`язку позивача по сплаті періодичних платежів на дитину з дня набрання цим рішенням законної сили. 
В апеляційній скарзі адвокат Кучерява Т.Ю. діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято без урахування всіх доказів, які є у справі і мають суттєве значення для справи, просила його змінити вказавши дату припинення стягнення аліментів з 01 лютого 2019 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом надано докази на підтвердження факту проживання його доньки з ним з лютого 2019 року. Крім того відповідачка своєю заявою також підтвердила факт проживання малолітньої ОСОБА_4 з позивачем саме з лютого 2019 року, оскільки у своїй заяві визнала позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з лютого 2019 року.
Відповідач не скористалась правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача - адвоката Кучеряву Т.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає. 
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області 18 лютого 2014 року (а.с.10).
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року по справі № 470/296/16-ц з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.9).
На підставі вказаного рішення суду Березнегуватським районним судом Миколаївської області від 10 червня 2016 року було видано виконавчий лист, який з 08 липня 2016 року перебуває на примусовому виконанні у Березнегуватському районному відділі Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження № 51599494 (а.с.8).
Заборгованість позивача по аліментам станом на 01 серпня 2021 року складає 96 623,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості складеним старшим державним виконавцем Долиною Д., з якого також слідує, що з травня 2017 року по 01 серпня 2021 року позивач взагалі не сплачував аліменти на утримання дитини (а.с. 31-26).
Суд першої інстанції задовольняючи позов та припиняючи стягнення аліментів з дня набрання рішенням законної сили виходив з того, що позивач не конкретизував та не зазначив у прохальній частині позовної заяви з якого часу настали ці обставини які впливають на припинення обов`язку по сплаті ним аліментів.
Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі неможливо, оскільки він зроблений без врахування всіх обставин у справі.
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що донька з лютого 2019 року проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.
Так, відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради 19 липня 2021 року № 3094 місце проживання ОСОБА_4 , зареєстроване за місцем проживання батька – позивача по справі за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.11).
Згідно Акту про проживання від 10 серпня 2020 року малолітня донька сторін з лютого 2019 року проживає разом з позивачем за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що мати віддала дитину на проживання батьку(а.с.13). 
З 1 вересня 2020 року ОСОБА_4 навчається в Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 4 ім. Молчанова І.Б. та проживає з позивачем ( а.с.12).
А крім того, 13 серпня 2021 року відповідачкою по справі ОСОБА_2 подано до суду першої інстанції заяву, в якій остання зазначила, що позов визнає частково, в частині припинення аліментів з лютого 2019 року ( а.с.29).
Отже, наведене свідчить проте, що позивачем при зверненні до суду було надано докази на підтвердження того, що його донька проживає з ним саме з лютого 2019 року.
За змістом ч. 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховного радою України, - і за її межами.
В ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
У ч. 1 статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).
Відповідно до ч. 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року по справі № 711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним. 
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 статті 273 ЦПК України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним.
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь позивачки, проте не врахував наданих доказів на підтвердження періоду з якого слід припинити стягнення – 01 лютого 2019 року. 
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини в наступній редакції: припинити з 01 лютого 2019 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року по справі №470/296/16-ц, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Кучерявою Тетяною Юріївною - задовольнити.
Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:
Припинити з 01 лютого 2019 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року по справі №470/296/16-ц, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2021 року.