П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 420/11816/21	
Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту ухвали суду
1 інстанції: 20.07.2021 року;
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Шляхтицького О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисельова В.В. від 23.03.2021 року ВП №44091377 про стягнення виконавчого збору у сумі 203 671,78 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Проаналізувавши положення ст.ст. 122, 287 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів у цій категорії адміністративних справ встановлюється десятиденний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Оскільки про можливі порушення прав позивачу було відомо з 17.06.2021 року, а із цим позовом він звернувся 09.07.2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами поважність причин пропуску установленого строку, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу повернути на розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи і помилково не враховано, що позивач у визначений строк з моменту доведення змісту оспорюваної постанови відповідача вже звертався із адміністративним позовом. Вказана позовна заява була повернута позивачу, однак він невідкладно після одержання відповідної ухвали суду повторно подав позовну заяву. У тому числі, ці обставини було належним чином доведені та обґрунтовані на вимогу суду у заяві про поновлення строку звернення із адміністративним позовом. Акцентуючи увагу на тому, що пропуск строку не є безмовною обставиною для залишення позову без розгляду, апелянт вказує на те, що у суду першої інстанції не виникло правових підстав для повернення позовної заяви позивачу.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Вказані положення Конституції України кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 5 КАС України, згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За загальним правилом, наведеним у ч. 2 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наведені положення кореспондуються із приписами ч. 3 ст. 122 КАС України,згідно яких для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначаються ст. 287 КАС України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Виходячи зі спірних правовідносин, до обчислення строків звернення із цим позовом застосуванню підлягає ч. 2 ст. 287 КАС України, а саме десятиденний термін з дня. Коли особа дізналась або повинна була дізнатись, що відповідає положенням ч.ч. 2, 3 ст. 122 КАС України.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 КАС України.
Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Апеляційний суд встановив, що 09.07.2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом, в якому ставилось питання про протиправність та скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кисельова В.В. від 23.03.2021 року ВП №44091377 про стягнення виконавчого збору у сумі 203 671,78 грн.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Згідно вказаного судового рішення, позивачу був встановлений десятиденний строк для звернення до суду із заявою щодо поновлення пропущеного строку.
15.07.2021 року позивач на виконання вимог суду першої інстанції подав заяву про поновлення строку звернення із адміністративним позовом.
В обґрунтування вказаної заяви позивач послався на те, що ним у визначений строк з моменту одержання оспорюваної постанови відповідача, а саме 18.06.2021 року, вже був поданий адміністративний позов, але вказана позовна заява була повернута позивачу. Позивач повідомив, що, одержавши відповідну ухвалу суду, ним невідкладно повторно подано цей адміністративний позов. У зв`язку із чим, позивач зазначив, що пропуск установленого строк відбувся з незалежних від позивача причин та просив поновити цей строк.
Також, на підтвердження цих обставин позивачем до заяви додано копію попереднього позову та копію ухвали суду про повернення позовної заяви.
Перевіривши представлені на вимогу суду матеріали та доводи позивача, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що первинне звернення із адміністративним позовом відбулось протягом десяти днів з дня, коли позивач одержав оспорювану постанову державного виконавця.
Інших, протилежних та беззаперечних даних стосовно обізнаності позивача із рішенням відповідача на момент звернення із позовом матеріали справи не містять.
Також, слід враховувати, що за правилами ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Належної уваги слід приділити і тому факту, що повторне звернення із цим адміністративним позовом відбулось 09.07.2021 року, тобто за відсутності невиправданих зволікань з моменту, коли позивач дізнався про повернення його позову.
На думку колегії суддів, вказані обставини підтверджують обґрунтованість доводів позивача стосовно поважності причин пропуску строку судового оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та вимог позивача про поновлення процесуального строку.
Виходячи з обставин справи, колегія суддів вважає, що в даному випадку, на момент вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі у суду першої інстанції була повна процесуальна можливість визнати поважними причини пропуску строку звернення із позовом та поновити цей строк.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 320, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року - скасувати.
Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     О.І. Шляхтицький