Справа № 464/924/18                                Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П. 
Провадження № 22-ц/811/4106/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 40

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       23 листопада 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                                     секретаря Юзефович Ю.І.
                        з участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року в складі судді Рудакова І.П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
встановив:
У лютому 2018 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В обґрунтування позову покликався на те, що 19.04.2008 між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 57648 дол. США. З метою забезпечення кредитних зобов`язань між вказаними сторонами укладено іпотечний договорів, предметом якого були майнові права на об`єкт інвестування, який згодом став власністю ОСОБА_6 у виді квартири АДРЕСА_1 . Однак, надалі ОСОБА_6 без згоди банку здійснив відчуження спірної квартири відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Таким чином, відповідачі стали співвласниками згаданої квартири, однак відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» іпотека залишається дійсною для нових власників квартири. 
У зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_7 взяті зобов`язання за кредитним договором не виконав, кредит не повернув, відтак просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності у сумі 1950115,00 грн, вирішити питання судових витрат.
Оскаржуваним рішенням  Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року у позові Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн - відмовлено повністю.
Судовий збір у розмірі 28354,41 грн, сплачений при подані заяви до суду, покладено на позивача Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Рішення суду оскаржив представник АТ «Альфа-Банк», вважає рішення незаконним та необґрунтованим.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Звертає увагу, що до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, з якого вбачаються дії відповідача про переривання строку позовної давності, оскільки 29.12.2014, а також після 31.01.2015, 29.09.2015 відповідач проводив платежі по кредиту, при цьому цей позов пред`явлений після ухвалення рішення від 21.09.2018 року по справі № 464/4726/16-ц, відтак, на думку апелянта, строк позовної давності перервався.
Додатково інформує, що у даній справі йде мова про звернення стягнення на предмет іпотеки, де власник іпотечного майна змінився, відповідно позов до нового власника банк може пред`явити тільки тоді, коли йому стало відомо про зміну власника майна.
Крім цього, строк позовної давності можна розраховувати тільки від дати отримання вимоги від 30.11.2014 безпосередньо відповідачем, проте оригінал такої вимоги відповідачами не надано.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2020 року задоволено заяву представника АТ «Альфа-Банк» Блажевського П.І., накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , 1/3 частина якої належить ОСОБА_4 , а 2/3 частини ОСОБА_5 .
27.02.2020 представник відповідача ОСОБА_8 – ОСОБА_9 подав відзив на апеляційну скаргу. Не погоджується із доводами апеляції АТ «Альфа-Банк», просить врахувати, що 03.12.2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав вимогу від 30.11.2014 на адресу ОСОБА_6 , де вимагав у строк 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом і нараховані штрафи. Таким чином, право на звернення до суду виникло після невиконання вимоги, а саме з 17.01.2015. З позовною заявою банк звернувся в лютому 2018 року, тобто із пропуском встановленого строку.
При цьому, сплата платежів за кредитним договором ніяким чином не впливає на перебіг строків звернення стягнення на предмет іпотеки, а може стосуватися тільки строків для стягнення заборгованості.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов висновку, що пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення кредиту, позивач реалізував своє право, передбачене п. 9.1 кредитного договору, тим самим змінив строк повернення кредитних коштів з 29 квітня 2023 року на інший, а саме на 17 січня 2015 року, відтак зобов`язаний пред`явити позов протягом трьох років, чого зроблено не було. Таким чином, суд прийшов висновку про пропуск позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з цим позовом банк звернувся у лютому 2018 року.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками місцевого суду.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 800003722, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 57648 доларів США, зі сплатою 13,30% річних на строк до 29 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 9).
Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов”язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач свої зобов`язання за договорами виконав, надавши позичальнику ОСОБА_6 кредит у розмірі 57648 дол. США, що визнається сторонами по справі, відтак не підлягає доказуванню в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Разом з тим, в порушення взятих на себе згідно із п. 2.9, 2.10, 3 кредитного договору обов`язків щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів згідно Графіку платежів, позичальник ОСОБА_6 несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитом, відповідно станом на 29.10.2017 року утворилася заборгованість за кредитом в сумі 1282367,92 грн, за відсотками 607926,06 грн.
На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 29 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № 800003722-И, згідно із умовами якого останній передав в іпотеку майнові права на об`єкт інвестування, будівництво якого не завершено та який стане власністю ОСОБА_6 у майбутньому; банк приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Об`єкт інвестування – квартира або приміщення соціально-побутового призначення, що розташоване в об`єкті будівництва. Об`єкт будівництва – житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідний об`єкт інвестування є предметом іпотеки (п.п. 1.1, 1.2, 3.1 договору) (т. 1 а.с. 24).
31 липня 2012 року ОСОБА_6 зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 07.06.2012 № НОМЕР_1 . 
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі – Закон) іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
В свою чергу, судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року проведено поділ спільного майна подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , при цьому, відступивши від рівності часток, суд визнав за останньою право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . 
В подальшому, 16.10.2015 ОСОБА_4 подарував 1/3 частки у спірній квартирі ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 33-34,108-110,115,116, 127). 
Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Таким чином, оскільки право власності на предмет іпотеки перейшло до відповідачів, відтак іпотека є дійсною для них в силу приписів ст. 23 закону України «Про іпотеку».
Разом з тим, у статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Із роз`яснень, викладених у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК ). Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з боржника не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.
Беручи до уваги фактичні обставини справи, та виходячи із положень ст.ст. 526, 590, 1049, 1050, 1052 ЦК України, а також умов, зазначених в п. 6.1. Іпотечного договору, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ПАТ «Альфа-Банк» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить іпотекодавцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для погашення заборгованості за договором кредиту.
Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта ПАТ «Альфа-Банк» про невірне застосування судом першої інстанції положення ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України щодо спливу позовної давності, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252–255 ЦК України.
При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.
Згідно із п. 9.1. Розділу 2 Кредитного договору від 29.04.2008 року, у разі набуття кредитором на підставах, передбачених цим договором, права вимоги від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про усунення порушення, виконання порушеного зобов`язання, дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, та інші платежі у не менш ніж тридцятиденний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення кредитором листа, що містить вимогу про усунення порушень, виконання порушеного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного листа з повідомленням позичальнику за адресою його проживання. Лист, що містить вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання і дострокове повернення кредиту та будь-яке повідомлення кредитора, відправлене поштою, вважається отриманим позичальником після спливу 14 календарних днів з моменту відправлення кредитором такого повідомлення (т. 1 а.с. 14).
В свою чергу, відповідно до п. 6.1. іпотечного договору від 29.04.2008 іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством. 
У разі порушення іпотекодавцем основного кредитного договору та/або порушення умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю листом з повідомленням письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 30 днів з моменту відправлення відповідної вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору (т. 1 а.с. 28).
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п.6.2. Іпотечного договору або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.
На виконання умов кредитного договору та іпотечного договору, 03 грудня 2014 року представником позивача ПАТ «Альфа-Банк» направлено на адресу ОСОБА_6 вимогу про досудове врегулювання спору від 30 листопада 2014 року № 000331. У ній зазначено прострочення платежів з виплати кредиту станом на 30.11.2014, який становить 61 день, загальна заборгованість у розмірі 49296,18 дол. США. Банк вимагав від позичальника у строк 30 днів з дня отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправлення цієї вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні нарахування. За відсутності можливості виплачувати кредит добровільно передати предмет застави для подальшої реалізації (т. 1 а.с. 106).
Таким чином, пред`явивши ОСОБА_6 вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладених договорів, змінив строк виконання основного зобов`язання.
Зі спливом визначених у повідомленні про дострокове повернення кредитних коштів строків, виходячи із дати отримання їх позичальником, вважається, що строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_6 настав, що і є початком перебігу визначеного статтею 257 ЦК України строку позовної давності, у зв`язку із спливом якого кредитор втрачає право вимоги за укладеними із ними кредитними договорами.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).
За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Згідно із п. 10.5. Розділу № 2 «Загальні умови кредитування» кредитного договору № 800003722 від 29.04.2008, сторони, реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 ЦК України, домовилися про те, що позовна давність за спорами, що випливають із даного договору, включаючи, але не обмежуючись відшкодуванням збитків, сплатою неустойок (штрафів, пені) тощо, становить 50 років. Сторонами встановлено, що вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності.
Виходячи з аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то звернення до суду можливе у межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі.
В свою чергу, згідно із частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною третьою цієї ж статті визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Наведеною нормою переривання перебігу позовної давності не диференціюється залежно від форми захисту права особи.
Судом встановлено, що у лютому 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» із позовною заявою до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів заборгованості за крикетним договором № 800003722 від 29.04.2008.
Ухвалою судді Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» Москаленка Н.Ю. від 22.02.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та розпочато розгляд третейської справи.
Рішенням №575-9/268/15 Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 21.04.2015 стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №800003722 від 29.04.2008 у розмірі 1287348,25 грн., а саме: за кредитом – 1192957,92 грн., по відсотках – 43579,26 грн., по пені – 50811,07 грн.
Способи захисту цивільних прав та інтересів судом врегульовані статтею 16 ЦК України, відповідно до якої особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 21 ЦПК України визначено, що сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.
Метою створення і діяльності третейських судів в Україні визначено захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб (стаття 1 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди»).
При цьому, до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятками, переліченими у цій статті.
Виходячи з наведених норм права, зміст поняття «суд» у статті 16 ЦК України та інших нормах цього Кодексу, включаючи положення глави 19 ЦК України про позовну давність, охоплюються також і третейські суди.
Цивільне законодавство України при побудові конструкції переривання позовної давності не вказує, що наслідком пред`явлення особою позову у вигляді переривання позовної давності є виключно звернення до суду як державного органу.
Тому, пред`явлення особою позову до третейського суду, до підвідомчості якого згідно зі статтею 6 Закону України «Про третейський суд» відноситься вирішення відповідного спору, перериває позовну давність.
З урахуванням наведеного, звернення до третейського суду свідчить і про зміну строку виконання основного зобов`язання, як це передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.
Таким чином, перебіг позовної давності за вимогами ПАТ «Альфа-Банк» був перерваний поданням у лютому 2015 року до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» позовної заяви до відповідача ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого 21 квітня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі № 575-9/268/15 ухвалено рішення про задоволення позову.
Отже, саме з цього періоду перервалася позовна давність та її перебіг почався заново.
Із позовом у цій справ банк звернувся до суду 22 лютого 2018 року, тобто в межах, як загальної, передбаченої статею 257 ЦК України, так і збільшеної, передбаченої у п. 10.5. Розділу № 2 «Загальні умови кредитування» кредитного договору № 800003722 від 29.04.2008, позовної давності.
З наведених підстав, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Звертаючись із позовними вимогами позивач ПАТ «Альфа-Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності у сумі 1950115,00 грн.
На переконання колегії суддів, розмір заборгованості позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором № 800003722 від 19.04.2008, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, треба визначити відповідно до розміру, вказаному у рішенні №575-9/268/15 Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 21.04.2015, а саме 1287348,25 грн., з яких заборгованість за кредитом – 1192957,92 грн., по відсотках – 43579,26 грн, при цьому з врахуванням положень ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, ціну предмета іпотеки, запропоновану позивачем 1950115 грн. у рішенні суду не зазначати, оскільки така ціна визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовними вимогами, позивач ПАТ «Альфа-Банк» сплатив судовий збір в сумі 28354,41 грн., при цьому просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1890293,98 грн.
Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.
Поряд з цим, як зазначалося вище, апеляційний суд прийшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» є частково підставними, а розмір заборгованості позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором № 800003722 від 19.04.2008, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, треба визначити відповідно до розміру, вказаному у рішенні №575-9/268/15 Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 21.04.2015, а саме 1287348,25 грн.
З врахуванням задоволених позовних вимог та вартості таких у грошовому виразі, розподілу підлягає і судовий збір за розгляд даної справи у суді першої та апеляційної інстанцій.
Так, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються ЗУ «Про судовий збір». 
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону).
Ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Натомість ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою – підприємцем становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким законодавче обмеження верхньої межі судового збору визначене лише за позовну заяву подану фізичною особою, у всіх інших випадках, зокрема і при вирішенні питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, це правило не застосовується, тому будь які обмеження розподілу судових витрат у даній справі, відсутні. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та висновок суду про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 квітня 2008 року укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 № 800003722-И, а саме квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором №800003722 від 29.04.2008 у розмірі 1287348,25 грн. перед ПАТ «Альфа-Банк», з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 19310,5 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, тобто по 9655,1 грн. з кожного.
Що стосується розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи, колегія суддів враховує таке.
Сплата судового збору за подання апеляційної скарги та його розмір, згідно ЗУ «Про судовий збір» поставлена в залежність від суми сплаченого збору (або яка підлягала сплаті) за подання позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Подавши апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» сплатило судовий збір в розмірі 42531,60 грн. (т. 2 а.с. 49).
Разом з цим, враховуючи скасування оскаржуваного рішення та часткове задоволення позовних вимог на стадії апеляційного розгляду, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк». 
Таким чином, із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» необхідно стягнути судовий збір в розмірі 28965,75 грн. за подання банком апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто по 14482,9 грн. з кожного.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» – задовольнити частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року- скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки – задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за кредитним договором №800003722 від 29.04.2008 у розмірі 1287348 (один мільйон двісті вісімдесят сім тисяч триста сорок вісім) гривень 25 копійок перед Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714, місцезнаходження: м.Київ, вул.Десятинна, 4/6) звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 квітня 2008 року укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 № 800003722-И, а саме квартиру АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, визначеною при примусовому виконанні рішення на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнути в рівних частинах із  ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) в користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714, місцезнаходження: м.Київ, вул.Десятинна, 4/6) судовий збір за звернення із позовною заявою та за подання апеляційної скарги 48276,25 грн, а саме по 24138 (двадцять чотири тисячі сто тридцять вісім гривень) гривень 10 копійок з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 25 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк