УХВАЛА

05 жовтня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/20657/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко  О.Р. - головуючий, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 (суддя Джарти В.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 (колегія суддів: Попікова О.В., Корсак В.А., Євсіков О.О.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджітал Солюшнс" (далі - Товариство)
до Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" (далі - Підприємство)
про стягнення збитків у розмірі 611360,35 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          У грудні 2020 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Підприємства про стягнення збитків у розмірі 611 360,35 грн.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором від 25.02.2019 №4607 щодо перерахування частини доходу від спільної діяльності; починаючи з липня 2020 та до теперішнього часу відповідач в порушення умов договору, закону та умов співробітництва, повністю припинив виконувати своє зобов`язання щодо сплати коштів, незважаючи на те, що по теперішній час продовжує використання мобільного додатку "KyivSmartCity" та продовжує отримувати доходи від такого використання.
3.          Господарський суд міста Києва рішенням від 15.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021, позов задовольнив повністю.
4.          08.09.2021 Підприємство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
5.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
6.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
7.          Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
8.          Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
9.          У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
10.          Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
11.          Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 611 360,35  грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.
12.          Скаржник зазначає, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має для нього виняткове значення (підпункти а), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК), однак, такі твердження належним чином не обґрунтовані.
13.          Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для правозастосовчої практики, та зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статті 11, 177, 901, 903 Цивільного кодексу України в частині встановлення факту прийняття наданих послуг та реальності їх надання, посилались виключно на звіти, що були підписані неуповноваженою особою та на документи, складені в односторонньому порядку позивачем що свідчить про незастосування судами практики суду касаційної інстанції; посилається на висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 06.11.2013 у справі №911/27/25/13-г та висновки, вкладені у постановах від 01.02.2012 у справі №5005/4522/2011, від 26.09.2013 у справі №920/251/13-г, від 30.09.2013 у справі 5011-6/14673-2012, у яких зазначені норми права, за твердженням скаржника, застосовані неоднаково.
14.          Разом з тим, скаржник також зазначає, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для правозастосовчої практики, оскільки суди попередніх інстанцій проігнорували усталену практику Верховного Суду у аналогічних справах.
15.          Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
16.          Фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати також спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. У даному випадку на вирішення Верховного Суду скаржник ставить питання про надання судами попередніх інстанцій переваги одним доказам над іншими.
17.          Верховний Суд вважає, що наведені у касаційній скарзі доводи, посилання на різне вирішення справ судами не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже прийняття рішень у вказаних скаржником справах пов`язані з різними фактичними обставинами, які були встановлені судами під час розгляду справ, а доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи з одночасним їх власним тлумаченням.
18.          Виняткове значення справи скаржник обґрунтовує тим, що задоволення позовних вимог з підстав, визначених в оскаржуваних рішеннях є прямим втручанням в його господарську діяльність, яке може призвести до безповоротних та негативних наслідків у вигляді стягнення 611 360,35 грн як для скаржника так і для інших осіб, зокрема його працівників в частині належної та своєчасної виплати заробітної плати.
19.          Доводи, що справа має виняткове значення для скаржника зводяться до припущень та не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки саме власне твердження без належного обґрунтування не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення пп. "в" п.2 ч.3 ст.  287 ГПК.
20.          Верховний Суд вважає, що незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
21.          Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та що справа має виняткове значення для скаржника.
22.          Верховний Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
23.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
24.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
25.          Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
26.          Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію пп.а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, колегія суддів вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
27.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.08.20211, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
28.          Касаційна скарга містить клопотання про розстрочення сплати судового збору, яке підлягає залишенню без розгляду, оскільки Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями  234,  235,  287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/20657/20 за касаційною скаргою Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                      О.  Кібенко

Судді                                                                                          Н. Губенко

                                                                                          І. Кондратова