Справа № 308/6332/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        ГОТРИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/6332/19 за позовом за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2021 року, головуюча суддя Бенца К.К., -

встановив:

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Білоцерковець Ю.С., оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22.01.2021, якою у поновленні строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2020 йому відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без розгляду. Апеляція мотивується таким.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ч. 1); заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч. 2); учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду (ч. 3).
За результатом розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду питання належало вирішити за правилами, передбаченими ст. 287 ч. 3 ЦПК України, тобто, залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. Натомість залишивши заяву без розгляду суд порушив норми процесуального права, чим обмежив доступ відповідача до правосуддя, зокрема, до апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
Сторона просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, 05.06.2019 до Ужгородського міськрайонного суду надійшов позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яким банк просив стягнути на свою користь із відповідача заборгованість за кредитним договором від 29.08.2018 б/н у сумі 223586,00 грн і покласти на нього судові витрати (а.с. 1-4).

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.11.2020 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29.08.2018 б/н у сумі 223586,00 грн, а також 3353,79 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору (а.с. 66-70).

Копію заочного рішення суду відповідач ОСОБА_1 отримав 18.12.2020 рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення (а.с. 72).

08.01.2021 відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Білоцерковець Ю.С., подав до суду заяву про перегляд заочного рішення від 26.11.2020, якою просив поновити процесуальний строк на подання заяви, скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 73-77).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.01.2021 у поновленні строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 26.11.2020 відповідачу відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без розгляду (а.с. 110-112).

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що немає підстав вважати причину пропущення процесуального строку поважною та підстав для поновлення цього строку, тому заяву, подану після спливу строку на її подання, належить залишити без розгляду.

Погодитись із таким вирішенням процесуального питання не можна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача;
заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду;
строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст. 284 ч.ч. 1, 2, 3, 4 ЦПК України).

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 122 ч. 1 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ч. 1 ЦПК України).

Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку;
строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця;
якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день;
останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу;
строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (ст. 124 ч.ч. 1, 2, 3, 6 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом;
документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 127 ч. 1 ЦПК України).

Беручи до уваги правила обчислення процесуальних строків, дату отримання відповідачем копії заочного рішення суду та дату подання заяви про його перегляд, останнім днем строку, передбаченого ст. 284 ч. 3 ЦПК України, було 08.01.2021. Таким чином, відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення суду в строк, у межах якого заявив і відповідне клопотання.

Суд першої інстанції помилково, без додержання вимог, установлених ст. 123 ч. 1, ст. 124 ч. 3 ЦПК України, визначив останнім днем двадцятиденного періоду, передбаченого частиною 3 статті 284 ЦПК України, день 06.01.2021.

Наведені обставини виключають законність ухвали суду першої інстанції.

Стосовно міркувань апелянта про неможливість залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без розгляду, то такі є помилковими з огляду на наступне.

В разі надходження заяви про перегляд заочного рішення суд вирішує питання про прийняття цієї заяви і якщо форма заяви (ст. 285 ЦПК України) дотримана, а заява приймається, то з урахуванням загальних правил доказування в цивільному процесі вирішується передусім питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання, у разі поновлення цього строку заява розглядається по суті і за наслідками такого розгляду ухвалюється одне з двох процесуальних рішень, передбачених частиною 3 статті 287 цього Кодексу: про залишення заяви без задоволення чи про скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (ст.ст. 286, 287 ЦПК України).

Апелянт залишає поза увагою, що процесуальні рішення, передбачені ЦПК України, приймаються судом лише в тому разі, якщо заява про перегляд заочного рішення розглядається і вирішується по суті (ст. 287 ч. 3 ЦПК України).

Подання заяви про перегляд заочного рішення суду є процесуальною дією, яку відповідачу належить вчинити у передбачений цивільним процесуальним законом строк, а в разі пропущення цього строку за клопотанням ініціатора заяви вирішується питання про поновлення строку. Тобто, розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по суті передує вирішення судом питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання.

Інститут процесуальних строків, у тому числі, їх поновлення чи продовження, є загальним для різних видів провадження в цивільних справах, передбачених цивільним процесуальним законом, і якщо за певними видами проваджень прямо не передбачено інше (не передбачені спеціальні правила), застосовуються загальні правила щодо процесуальних строків.

ЦПК України містить як спеціальні правила щодо поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (ст. 284 ч. 3), так і загальні правила вирішення цього питання (ст. 284 ч. 4), які відсилають до положень ст.ст. 126, 127 Кодексу.

Позиція апелянта про те, що за наслідками подання заяви про перегляд заочного рішення суду можуть бути прийняті лише процесуальні рішення, що передбачені ст. 287 ч. 3 ЦПК України, суперечить установленим цивільним процесуальним законом правилам. Учасник процесу за відповідних умов управі ставити питання про поновлення пропущеного процесуального строку, за наслідками вирішення якого поданий до суду документ може бути залишено без розгляду, якщо у поновленні строку буде відмовлено.

Слід враховувати певні загальні принципи і правила цивільного судочинства, які, серед іншого:
повинні забезпечувати правову визначеність і сталість правовідносин, недопустимість надання невиправданих переваг у процесі стороні, яка не довела обґрунтованості своїх дій, порівняно зі стороною, яка належним чином реалізувала свої процесуальні права, виконала процесуальні обов`язки, домоглася судового рішення на свою користь, виконання якого вправі вимагати та вправі розраховувати на неможливість необґрунтованого перегляду рішення;
передбачають певні формалізовані процедури процесу, встановлюють певні умови, обмеження тощо з метою забезпечення належного і оперативного провадження, забезпечення сторонам рівних можливостей реалізувати процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки у змагальному процесі, оскільки право на доступ до правосуддя не може розглядатися як абсолютне і в необхідних межах потребує відповідного регулювання;
враховують свободу розпорядження сторонами своїми процесуальними правами та їх обов`язок діяти в процесі добросовісно, своєчасно вчиняти відповідні процесуальні дії;
мають виключати необґрунтовану ревізію чинного судового рішення, перегляд судового рішення через тривалий час після набрання ним законної сили з недоведених, зокрема, процесуальних підстав, заради відновлення процесу як такого.

Посилання апелянта на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 559/2315/15-ц, не може бути взяте до уваги та не спростовує вищевикладеного, позаяк відповідна позиція була висловлена в справі, фактичні обставини якої цілком відмінні від справи, що розглядається, а саме, за умов, коли відповідач не подавши заяву про перегляд заочного рішення суду одразу оскаржив його в апеляційному порядку, у прийнятті до розгляду цієї скарги було відмовлено, відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, яку судом першої інстанції було залишено без розгляду внаслідок пропущення строку на її подання, після чого відповідач не оскарживши вказану ухвалу знову подав апеляційну скаргу на заочне рішення суду і у відкритті апеляційного провадження було відмовлено. Суд касаційної інстанції вказавши на обов`язковість дотримання відповідачем і судом спеціального порядку оскарження заочного рішення суду та розгляду заяви про перегляд такого рішення не робив висновків, які б заперечували можливість застосування положень ЦПК України із питань процесуальних строків, натомість вказав на відсутність процесуальних підстав для оскарження апеляційним порядком заочного рішення суду, щодо якого не була дотримана процедура перегляду судом першої інстанції.

Тобто, відповідні доводи апеляції наведені поза дійсним контекстом, у якому були зроблені відповідні висновки Верховним Судом, що по суті є їх перекрученням.

Відтак, на підставі ст. 379 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції, яка без законних підстав перешкоджає провадженню в справі, скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2021 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 11 жовтня 2021 року.

Судді