ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9317/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Балась Т.П.

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 жовтня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Айрон» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.03.2020 № 006990504.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року позов задоволено.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Інтер Айрон» як юридична особа зареєстроване 10.09.2018 (номер запису: 1   074   102 0000 079189), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності: Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення (46.43).
У період з 28.01.2020 по 10.02.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інтер Айрон» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2019 року.
За результатами перевірки складено акт від 14.02.2020 № 177/26-15-05-04-01/42463678, згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1 ст. 201, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) податкового періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) за листопад 2019 року на суму 57 443 грн.
На підставі висновків акта перевірки, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2020 № 0006990504, яким ТОВ «Інтер Айрон» зменшено суму від`ємного значення, що нараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2019 року на суму 57  443 грн.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що укладені між позивачем та ТОВ «Візіон Інвестмент», ТОВ «Керінг Систем», ТОВ «ТК «СЕК» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентами враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування (податком на додану вартість) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Згідно пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 198.1, 198.2 статті 198 ПК до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленню пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положеннями пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
При цьому, варто звернути увагу, що одним із принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання сутності  над  формою  -  операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону №996-XIV). У відповідності до зазначеного принципу, неважливо яку операцію було оформлено документально, значення має виключно те, яка операція була здійснена фактично. Тобто, документальне оформлення операції, відмінної від тої, яка реально відбулася, не дає права особі обліковувати таку операцію, натомість обліку підлягає та операція, яка фактично відбулася.
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - документ, який містить  відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
З огляду на викладені норми первинний документ може бути підставою для бухгалтерського та податкового обліку виключно у разі фактичного здійснення тієї господарської операції, про яку він містить  відомості. Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Таким чином, предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів щодо неправомірності формування позивачем спірних сум податкової звітності контролюючий орган вказав на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Візіон Інвестмент», ТОВ «Керінг Систем», ТОВ «ТК «СЕК».
Так, 29.10.2019 між ТОВ «Інтер Айрон» (покупець) та ТОВ «Візіон Інвестмент» (постачальник) був укладений договір поставки №291019, у порядку та на умовах якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар за наступною ціною, найменуванням, асортиментом, кількістю, а саме, датчик руху MS04, комплект світлового бар`єру IRS PT01, пульт з блоком 24V.
На виконання вказаного договору ТОВ «Візіон Інвестмент» поставило позивачу товар (датчик руху MS04, комплект світлового бар`єру IRS PT01, пульт з блоком 24V) на загальну суму 144 636,90 грн. 
Реальність наведеної операції підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною від 01.11.2019 № 1097, рахунком на оплату № 1063 від 01.11.2019, платіжним дорученням №176 від 08.11.2019, банківською випискою за період з 01.11.2019 по 30.11.2019, податковою накладною від 01.11.2019 № 202.
На підставі податкової накладної, складеної та зареєстрованої ТОВ «Візіон Інвестмент» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач сформував податковий кредит у розмірі 24 106,15 грн.
Також, 14.10.2019 між ТОВ «Інтер Айрон» (покупець) та ТОВ «Керінг Систем» (постачальник) був укладений договір поставки №1278, у порядку та на умовах якого постачальник зобов`язується поставити у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом поставки є товар, зазначений у податковій накладній.
На виконання вказаного договору ТОВ «Керінг Систем» поставило позивачу товар (комплекти відеонагляду та відеоспостереження, сирени, датчики руху, роз`єми живлення, комплекти прийомо-передавач, комутатори та ін.) на загальну суму 89 923,31 грн. Також ТОВ «Керінг Систем» були надані позивачу послуги з монтажу системи відеонагляду на суму 39  600 грн.
Реальність наведених операцій підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 04.11.2019 № 1248, від 15.11.2019 № 1268, від 21.11.2019 № 1351, актом надання послуг від 08.11.2019 № 1256, рахунками на оплату № 1248 від 04.11.2019, № 1268 від 15.11.2019, від 21.11.2019 № 1351, від 08.11.2019 № 1256, платіжними дорученнями №220 від 20.11.2019, № 672 від 27.11.2019, №276 від 05.12.2019, № 238 від 27.11.2019, банківською випискою за період з 01.11.2019 по 30.11.2019, податковими накладними від 08.11.2019 № 161, від 04.11.2019 № 80, від 15.11.2019, від 21.11.2019 № 1420.
На підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих ТОВ «Керінг Систем» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач сформував податковий кредит у розмірі 21 587,22 грн.
Також, між ТОВ «Інтер Айрон» та ТОВ «ТК «СЕК» був укладений договір на поставку товару, на виконання умов якого ТОВ «ТК «СЕК» поставило позивачу товар (контролери, зчитувачі, електромеханічні замки, блоки живлення, пожежні сповіщувачі).
Реальність наведеної операції підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 04.11.2019 № 7530, від 04.11.2019 № 7528, від 06.11.2019 № 7617, від 06.11.2019 № 7583, від 07.11.2019 № 7678, від 07.11.2019 № 7677, від 07.11.2019 № 7676, від 12.11.2019 № 7841, від 12.11.2019 № 7843, від 12.11.2019 № 7842, від 12.11.2019 № 7844, від 13.11.2019 № 7903, від 18.11.2019 № 8080, від 18.11.2019 № 8046, від 21.11.2019 № 8232, від 25.11.2019 № 8318, від 28.11.2019 №8495, від 28.11.2019 № 8494, від 28.11.2019 № 8446, рахунками на оплату № 9608 від 04.11.2019, № 9333 від 28.10.2019, № 9632 від 04.11.2019, від 04.11.2019 № 9622, від 06.11.2019 № 9760, від 07.11.2019 № 9828, від 05.11.2019 № 9685, від 07.11.2019 № 9860, від 12.11.2019 № 10009, від 12.11.2019 № 10030, від 12.11.2019 № 10039, від 12.11.2019 № 10067, від 13.11.2019 № 10098, № 10182 від 14.11.2019, № 10518 від 21.11.2019, від 25.11.2019 № 10606, від 27.11.2019 №10773, від 28.11.2019 № 10823, від 28.11.2019 № 10838, від 18.11.2019 №10317, платіжними дорученнями №137 від 04.11.2019, № 119 від 29.10.2019, № 143 від 04.11.2019, від 04.11.2019 № 139, від 06.11.2019 № 160, від 07.11.2019 № 165, від 07.11.2019 № 169, від 07.11.2019 № 173, від 12.11.2019 № 181, від 12.11.2019 № 183, від 12.11.2019 № 186, від 12.11.2019 № 188, від 13.11.2019 № 191, № 201 від 14.11.2019, № 225 від 21.11.2019, від 25.11.2019 № 233, від 27.11.2019 №239, від 28.11.2019 № 244, від 28.11.2019 № 245, від 18.11.2019 № 212, банківською випискою за період з 01.11.2019 по 30.11.2019, податковими накладними від 04.11.2019 № 79, від 04.11.2019 № 80, від 04.11.2019 № 81, від 06.11.2019 № 173, від 07.11.2019 № 242, від 07.11.2019 № 243, від 07.11.2019 № 244, від 12.11.2019 № 411, від 12.11.2019 № 412, від 12.11.2019 № 413, від 12.11.2019 № 414, від 13.11.2019 № 483, від 14.11.2019 № 543, від 18.11.2019 № 641, від 21.12.2019 № 808, від 25.11.2019 № 900, від 27.11.2019 № 1010, від 28.11.2019 № 1080, від 28.11.2019 № 1079.
На підставі податкових накладних, складених та зареєстрованих ТОВ «ТК «СЕК» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивач сформував податковий кредит у розмірі 11749,53 грн.
Придбаний у ТОВ «Візіон Інвестмент», ТОВ «Керінг Систем», ТОВ «ТК «СЕК» товар був реалізований іншим платникам податків, на підтвердження чого позивачем надано до суду копії податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, видаткових накладних, актів надання послуг, довіреностей.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо реальності спірних господарських операцій, оскільки позивачем надано належні первинні та інші документи для цілей формування спірних сум податкової звітності.
Водночас окремі недоліки у первинних та інших документах (посада особи, що підписала первинний документ, адреса його складання тощо), не можуть самі по собі безумовно свідчити про нереальність господарської операції з поставки товару, якщо з інших документів вбачається, що така операція реально відбулася.
З огляду на встановлену судом реальність спірних операцій, посилання відповідача на неповному інформації у наданих позивачем документах, самі по собі не можуть свідчити про неправомірність декларування таких операцій.
Відповідач в акті перевірки та в апеляційній скарзі стверджує про те, що контрагенти позивача не мали достатньо ресурсів для здійснення спірних операцій. У свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що ТОВ «Керінг Систем» та ТОВ «ТК «СЕК» мали найманих працівників, що не заперечується і актом перевірки. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що вказані працівники не мали можливості чи кваліфікації для виконання спірних договорів.
Відповідач в апеляційній скарзі також посилається на відомості інформаційних ресурсів, згідно яких контрагенти позивача у ланцюгу постачання спірного товару не мають можливості його постачання. Проте, суд відхиляє наведені доводи, оскільки відомості інформаційних ресурсів контролюючого органу не є належними та допустимими доказами зазначених фактів у розумінні процесуального законодавства - статті 73-74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а інших доказів наведених обставин відповідач не надав.
Так, у постанові від 24.10.2019 у справі №820/7293/13-а Верховний Суд зауважив, що правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі. У постановах від 27.02.2018 у справі №811/2154/13, від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а Верховний Суд зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні КАС, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.
Доводи апеляційної скарги про не встановлення судом першої інстанції обставин налагодження господарських операцій між позивачем та його контрагентами, невстановлення осіб, які персонально брали у цьому участь, колегія суддів відхиляє. Неведені обставини не були покладені в основу оскаржуваного рішення та не є предметом доказування у даній справі. Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що наводячи наведені доводи, скаржник не посилається на неналежну організацію господарських операцій чи невідповідність осіб, які персонально брали у них участь, не вказує про те, яким чином факт встановлення цих обставин вплине на вирішення даного спору. 
Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини п. 70 рішення від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.
У п. 71 вказаного рішення зазначено що компанія-заявник (платник податків) не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника (платника податків), що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».
Подібну позицію висловив і Верховний Суд України, який у постанові від 11 грудня 2007 року (№21-1376во06), зазначивши, що у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Таким чином, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Враховуючи, що позивачем було надано на підтвердження правомірності формування спірних сум податкової звітності всі необхідні документи, а підстави для висновку про нереальність спірних господарських операцій у ході судового розгляду встановлено не було, то підстави для визначення позивачу податкових зобов`язань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          І.В. Федотов