ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 жовтня 2021 року           справа №200/5483/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів  Блохіна А.А.,  Геращенка І.В.,   розглянув у   письмовому провадженні  апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 р.  у справі  № 200/5483/21 (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П.)  за позовом   ОСОБА_1 до  Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                                   ВСТАНОВИВ:

06.05.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про  визнання дій щодо відмови йому в перерахунку пенсії протиправними; скасувати рішення відповідача № 65 про відмову в перерахунку пенсії від 27.10.2020; зобов`язати відповідача провести  йому перерахунок  пенсії  з урахуванням страхового стажу зазначеного у копії трудової книжки нотаріально засвідченій 05.06.1980 ОСОБА_2 державним нотаріусом Саріасійської державної нотаріальної контори (а.с. 1-4). 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року  у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 53-55).
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким   задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що  ним було подано для перерахунку пенсії копію трудової книжки його батька ОСОБА_3 нотаріально засвідчену відповідно до оригіналу 05.06.1980 року ОСОБА_2 державним нотаріусом Саріасійської державної нотаріальної контори.
Таким чином період роботи ОСОБА_3 підтверджуються поданою ним нотаріально засвідченою копією трудової книжки, яка є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи ОСОБА_3 та перерахунку йому пенсії.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду як інвалід 2 групи (безстроково) та отримує пенсію  по втраті годувальника  (а.с. 10).
22.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії  відповідно до статті 36 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058.
Рішенням Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27.10.2020 року № 65 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, так як надана ним копія трудової книжки невстановленого зразку і завірена 5 червня 1980 року державним нотаріусом Кузневим У.Х. (а.с. 11).
11.11.2020 року позивачем подано скаргу до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо неправомірних дій Костянтинівсько - Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у відмові здійснити перерахунок пенсії.
Листом від 14.12.2020 року 39021-9144/С-02/8-0500/20 Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повідомило позивача, що, оскільки до заяви про перерахунок пенсії до управління ним подана копія трудової книжки ОСОБА_3 , форма якої не відповідає вимогам законодавства, підстави для її врахування при обчисленні стажу відсутні (а.с. 20).
Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови в перерахунку пенсії позивачу.
При вирішення справи суд виходить з  наступного.
Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
В п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 ( далі Закон № 1058)  занотовано: право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 36 Закону № 1058 визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
За приписами частини 2 ст. 24 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника згідно статті 48 Кодексу законів про працю України (в редакції від 02.04.2020 року).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за змістом Закону № 1058 затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1),(норми наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, визначені п. 2.1. Порядку № 22-1.
Так, згідно з пп. 2 п. 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії, крім іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За правилами п. 2.23. Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
П. 4.1. Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
За приписами п. 4.2. Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію  (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058).
За змістом п. 1.7. Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абз. 2 пп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України  (п. 4.3. Порядку № 22-1).
Право особи на одержання пенсії згідно з п. 4.7. Порядку № 22-1 установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до органу Пенсійного фонду 22.10.2020 року було подано заяву про перерахунок пенсії відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви були надані наступні документи: заява, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка завірена державним нотаріусом 5 червня 1980 року (а.с. 12-14, 43-44).
Суд зауважує, що відповідач рішенням № 65 від 27.10.2020 відмовив  в перерахунку пенсії за наданими документами, оскільки позивачем додана копія трудової книжки невстановленого зраз, що завірена 5 червня 1980 року державним нотаріусом Кузневим У.Х. (а.с. 11).
Разом з тим, відповідачем не вказано у чому саме полягає невідповідність копії трудової книжки її оригіналу, що є порушенням норм Порядку № 22-1.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що всі графи і записи нотаріально посвідченої копії трудової книжки відповідають  Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах , в закладах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від  20 червня 1974 р. № 162.
Ст. 1 Закону СРСР «Про державний нотаріат» завданнями державного   нотаріату  є  охорона  соціалістичної власності,  прав і законних інтересів громадян, державних установ, підприємств і організацій, колгоспів, інших кооперативних та інших громадських  організацій,  зміцнення  соціалістичної  законності і правопорядку,  запобігання  правопорушенням  шляхом  правильного і своєчасного   посвідчення  договорів  та  інших  угод,  оформлення спадкових  прав, учинення виконавчих написів та інших нотаріальних дій.
За визначенням п. 7 ст. 13 Закону СРСР «Про державний нотаріат»  державні нотаріальні контори вчиняють такі нотаріальні дії: 7) засвідчують вірність копій документів і виписок з них.
Суд зауважує, що позивач звертався до  управління соціального захисту населення Дружківської міської ради та до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про надання інформації  щодо пенсійної справи його батька та його пенсійного стажу.
На запит позивача від 11.08.2020 року щодо наявності пенсійної справи ОСОБА_3 листом від 12.08.2020 року № 0.212/5681/20 було повідомлено, що архівну пенсійну справу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в архіві не знайдено з причини затоплення архіву та того, що особові рахунки прийшли в повну непридатність  (а.с. 15-16).
20.02.2020 року надійшов лист від Пенсійного фонду при Міністерстві фінансів Республіки Узбекистан з повідомленням про те, що запит на підтвердження стажу роботи ОСОБА_3 був перенаправлений до Денауського Державного архіву для розгляду та виконання. Проте відповідь на адресу управління від Денауського Державного архіву не надходила.
Суд зауважує, що права позивача на перерахунок пенсії не можуть бути порушені у зв`язку з неналежними діями чи бездіяльністю державних органів.  
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13.
За правилами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено: у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції  зазначає, що у цьому випадку належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та  скасування рішення відповідача № 65 про відмову в перерахунку пенсії від 27.10.2020; зобов`язання відповідача провести   позивачу перерахунок  пенсії  з урахуванням страхового стажу зазначеного у нотаріально засвідченій 05.06.1980 ОСОБА_2 державним нотаріусом Саріасійської державної нотаріальної контори копії трудової книжки.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, а суд першої інстанції знехтував нормами матеріального права, що регулюють спірні відносини.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, п. 1-4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу    ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 р.  -    задовольнити. 
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 р.  у справі  № 200/5483/21  - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги   ОСОБА_1  до  Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області     про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  -  задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  № 65 від 27.10.2020 про відмову в перерахунку пенсії.
Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  провести ОСОБА_1  перерахунок  пенсії  з урахуванням страхового стажу зазначеного у нотаріально засвідченій 05.06.1980 державним нотаріусом Саріасійської державної нотаріальної контори Кузневим У.Х.  копії трудової книжки на ім`я   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  
Повне судове рішення  складено та підписано колегією суддів 11 жовтня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                               Г.М. Міронова

Судді                                                                                                         А.А. Блохін

                                                                                                          І.В. Геращенко