КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 758/14992/20                                                          Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
Провадження №22-ц/824/13941/21                                        Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 листопада 2021 року                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., 
розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського  районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
 
у жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 25 серпня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання заяви-анкети, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до договору відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт з наступним збільшенням такого, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовам кредитного договору. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого станом на 09 листопада 2020 року утворилась.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором  ОСОБА_1 станом на 09 вересня 2020 року має заборгованість - 76 718,38грн., з яких: 61349,61 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15368,77 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з останньої на свою користь, а також судові витрати за подачу позову у розмірі 2102,00 грн.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк»задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 25 серпня 2010 року № б/н у розмірі 61 349 гривень 61 копійка, а також судовий збір у сумі 2102,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежне дослідження та оцінку доказів.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначено, що при стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, прийшовши до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафами, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатись обґрунтованим з тих підстав, що не містить обчислення порядку нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем у тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту, а отже суд мав відмовити в задоволенні заявленої вимоги.
Крім того, відповідач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 3 153,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., надавши на їх підтвердження договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.08.2021 року, укладений нею з адвокатським бюро «Калінін і Партнери», свідоцтво про право адвоката Калініна С.М. на заняття адвокатською діяльністю №2212 серії ПТ від 26.06.2018 року, додаток №1 до договору від 09.08.2021 року, платіжне доручення №101224941 про сплату відповідачем послуг від 16.08.2021 року за надані послуги, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.08.2021 року ( а.с.182- 190).
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив. 
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 76 718,38 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Розглянувши дану справу суд установив, що 25 серпня 2010 року відповідач ОСОБА_1  звернулася з письмовою анкетою-заявою (б/н) до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно вказаної анкети-заяви, відповідач надалазгоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Вонаознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодназ його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Будь-які інші дані про вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки, умови нарахування пені, штрафів чи комісії відсутні.
Згідно з довідкою позивача відповідачу надано за вищевказаним кредитним договором кредитні картки із терміном дії останньої до 02/23.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача,було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн. із наступним збільшенням до 45 000,00 грн.станом на 19 червня 2019 року.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить умови кредитування для різних кредитних продуктів Універсальна, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» по кредитним картках із зазначенням різних розмірів відсоткової ставки (3,0%, 2,5,%, 1,7% 2,5%). З 01 вересня 2014 року змінено процентну ставку по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold». В подальшому з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold». 
Таким чином, зазначена в цьому витязі інформація має тимчасовий характер та може змінюватись позивачем.
Наданий на підтвердження умов кредитування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано.
Відповідач активно користувався кредитними коштами, що підтверджено випискою по рахунку: зняття готівки, придбання продуктів, переказ коштів тощо.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту врозмірі 61 349,61грн. Щодо стягнення з відповідача процентів суд зазначив, що із поданого витягу із Тарифу обслуговування кредитних карт не встановлено який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації вищевказана анкета-заява з посилання на Тарифи , як складову договору.
При цьому суд звернув увагу, що наданий на підтвердження умов кредитування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано, унаслідок чого не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Колегія суддів уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 61 349, 61 грн., визначеної позивачем як тіло кредиту. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (  ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
Погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту в розмірі 61 349, 61 грн. з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на Анкету-заяву від 25.08.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем, витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку , додавши їх до матеріалів справи.
З указаної Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 згодна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір банківських послуг. Вонаознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надано для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до п.п. 2.1.1.1. Умова та правил надання банківських послуг, доданих позивачем до позову, дані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанка, Памятка Клієнта/Довідка об умовах кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карток (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток Банку. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Випуск Картки та відкриття  її рахунку  здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки.
Як убачається із указаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем, то остання містить  п`ять видів платіжних карт - карта «Універсальна», «Карта для виплат», «Карта класу Gold", «Преміальна карта»,  «Ідентифікація с паспортом», з яких заявник, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, має право обрати та оформити на своє ім`я  платіжну картки. 
Згідно з п.п. 2.1.1.2.1. вищевказаних Умов, для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, вид якої зазначений у Пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена у Заяві.
Проте, у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана  ОСОБА_1 відсутня відмітка про те, який саме тип платіжної картки виявила бажання оформити на своє ім`я  остання, відсутні відомості щодо прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки, а також відстуні відомості про отримання відповідачем картки.
Наведене свідчить про те, що Анкета-заява відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, не заповнена належним чином. 
Крім того, Карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Карти, включно. По закінченню строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії) ( п.п. 2.1.1.2.11. , 2.1.1.2.12. Умов).
У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов`язання зі сплати відсотків за користування Кредитом, в розмірі вказаному в Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах, Позичальник сплачує штраф у розмірі 100-% від розміру неналежно оплачених відсотків, встановлених у Пам`ятці Клієнта/Довідці об умовах кредитування та Тарифах. Банк стягує комісію за обслуговування у відповідності до Тарифів/Пам`ятки Клієнта/Довідки про умов кредитування, Тарифами Банка (п.п. 2.1.1.12.7.4.,2.1.1.12.8. Умов).
З наведеного вбачається, що Договір про надання банківських послуг  повинен складатись з: Заяви; Пам`ятки клієнта/Довідки об умовах кредитування;Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.
Разом з тим, Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», містить чотири види карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRAKT»;  «Універсальна GOLD».
Відповідно до п.п. 2.1.1.2.4. вищевказаних Умов, підписання цього Договору є прямим і безумовним згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.
У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, який розмір Кредитного ліміту було встановлено позивачем на дату підписання відповідачем Анкети-заяви.
При цьому Пам`ятку клієнта/Довідку об умовах  кредитування , яка відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.1.2.1. Умов є невід`ємною частиною Договору, позивачем не надано та не вказано чи є Пам`ятка клієнта/Довідка об умовах  кредитування одним документом чи це є два різних документа .
Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Верховний СудуУкраїни всправі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.
У справі № 6-240цс14 Верховний Суд Українизазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору. 
Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів.
Ні Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, ні Витяг з Тарифів, додані до матеріалів справи, підпису відповідача не містять.
Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомилася, погодилася і мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Колегія суддів відхиляє  доводи АТ КБ «ПриватБанк», викладені в позові про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі, досягли згоди щодо розміру процентів, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, і правовій позиції Верховного Суду з даного питання.
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). При цьому, Європейський суд неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996р. у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W.UK Roboto Condensed Light» проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
Висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №342/180/17 від 03.07.2019 року, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала, яким керується суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи, приймався судом касаційної інстанції у аналогічній справі та із подібних правовідносин.
 При цьому слід звернути увагу, що предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду були Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які як зазначає останній є стандартними (типовими) у банку. При цьому  Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що відсутність підпису особи, яка звернулась до банку, у Тарифах та Умовах та Правил  надання банківських послуг у ПриватБанку, унеможливлює їх розцінення як частини кредитного договору, звернувши увагу на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Частиною 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У наведених „Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Установлено, що за Анкетою-Заявою, підписаною ОСОБА_1 25.08.2010 року, позивач просить стягнути зокрема  61 349,61 грн. кредиту, які ним зазначені як заборгованість за тілом кредиту та які отримані відповідачем, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідно до розрахунків заборгованості та банківської виписки, які надані позивачем, заборгованість за тілом кредиту обчислювалась останнім з урахуванням процентів, розмір яких сторонами обумовлено не було. 
Згідно з розрахунків заборгованості та банківської виписки ОСОБА_1 , убачається, що останньою здійснювалось погашення, загальний розмір яких складає 275 487,40 грн., що є більшим за фактично отримані  відповідачем кошти, унаслідок чого вимога банку про стягнення фактично отриманої суми кредитних коштів є безпідставною.
Викладене дає підстави суду апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення та ухвалити нове рішення, яким у вказаній частині в задоволенні позову відмовити. 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката .
Частиною  2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)                складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду №308/15007/15-ц від 15.05.2019 суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Аналізуючи надані відповідачем докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, указаного вище, суд уважає їх фактичними та обґрунтованими, їх розмір є співмірним обсягу послуг, що були надані адвокатом відповідачу, розмір яких позивач не оспорює та клопотань про їх зменшення не заявляє. 
З огляду на викладене з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу та 3 153,00 грн, сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2   задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року скасувати скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.08.2010 року в розмірі 61 349,61грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. та ухвалити в означеній частині нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1  про стягнення 61 349,61грн. заборгованості за кредитом та судового збору в розмірі 2102,00 грн.  залишити без задоволення.
У решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь  ОСОБА_1 8 153 (вісім тисяч сто п`ятдесят три) гривень 00 копійок судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня  її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України  не підлягає касаційному оскарженню.
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:  АДРЕСА_1 , ІПН:  НОМЕР_1  .
Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,  місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570.
Повний текст постанови складений 01 листопада 2021 року.

Судді:                                                                          Д.О. Таргоній
 
                                                                                     С.А. Голуб
 
                                                                                     Н.В. Ігнатченко