ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 642/1353/20
провадження № 22-ц/818/4512/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Маміної О.В. Пилипчук Н.П.,

сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Акціонерне товариство « Альфа-Банк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 1 березня 2021 року у складі судді Березовської І.В.,

УСТАНОВИВ:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду позову до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів.
В обґрунтування позову зазначив, що 09.09.2019 АТ «Альфа-Банк» відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_1 у валюті -гривня. Вранці 14.10. 2019 мобільним оператором позивачу заблоковано абонентський номер, звернувшись до мобільного оператора він дізнався, що його сім-карта була змінена невідомими особами. 14.09.2019 о 11:18 годині позивач негайно звернувся на гарячу лінію АТ «АЛЬФА-БАНК» з повідомленням про шахрайські дії відносно нього та попросив заблокувати картковий рахунок, не перераховувати грошові кошти, після чого звернувся до поліції 15.10.2019 та 16.09.2019 письмово звернувся до відділення банку про повернення його грошових коштів, на перерахунок яких він дозвіл не надавав та наміру щодо якого не мав. Однак після дзінка до гарячої лінії , грошові кошти були списані з рахунку, саме 14.10.2019, після чого 16.10.2019 його грошові кошти отримано в касі банку невідомими особами в розмірі 53700 грн. Отже, відповідачем невідомим особам із поточного рахунку позивача № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 були переказані грошові кошти: за № НОМЕР_4 у сумі 3700 гривень та за № НОМЕР_5 у сумі 50000 гривень. 16.10.2019 він звернувся із письмовою заявою до Харківського відділення №1 АТ «Альфа-Банк» про повернення безпідставно списаних грошових коштів,  проте грошові кошти відповідачем не повернуті. Просить стягнути з відповідача суму безпідставно списаних коштів у розмірі 53700 гривень, суму пені у розмірі 7947,60 гривень, а також суму понесених позивачем судових витрат. 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 1 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів у розмірі 53700 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 7947, 60 грн. Вирішено питання щодо судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що 14.10.2019 позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача про незаконне списання коштів з його банківського рахунку, грошові кошти з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_3 надійшли тільки 15 жовтня 2019 року, тобто банк не зупинив здійснення платіжних операцій після повідомлення позивача про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку. З огляду на вищенаведене суд прийшов до висновку, що відповідач не забезпечив дотримання вимог Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 1073 ЦК України та не виконав зобов`язань перед позивачем, як клієнтом банку і володільцем банківського рахунку. 
В апеляційній скарзі Дзюбко М.П., який діє в інтересах АТ « Альфа-Банк», посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно 14.10.2019 о 11:18 зафіксовано звернення позивача по телефону до Контакт-Центру АТ « Альфа-Банк», в якому останній повідомив про втрату контролю над власним фінансовим мобільним номером та просив заблокувати його рахунок, що і було зроблено банком та з цього моменту списання коштів не проводилось. Однак платіжні доручення, за якими кошти було списано з рахунку позивача до повідомлення, були завершені шляхом зарахування на вказані рахунки 15.10.2019 в розмірі 3700 грн. та 50 000 грн. Уважає, що суд безпідставно застосував до правовідносин, які виникли між сторонами п.37.1., ст. 37 ЗУ України « Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» без застосування інших норм даного Закону, а саме п.23.1., ст. 23 ЗУ « Про платіжні системи та переказ грошей в Україні». Також судом не встановлено ініціатора та правомірність переказу з рахунку позивача, отже не можливе стягнення пені , відповідно до п.7.2. ст. 37 ЗУ « Про платіжні системи та переказ коштів в України». При цьому апелянт посилається на постанову Верховного суду від 10.07.2019 по справі № 522/22780/15-ц. Зазначає, що доказів того, що дані операції виконано іншою особою, а не власником рахунку матеріали справи не містять, у зв`язку з чим встановити безпідставність списання коштів неможливо. Крім того , уважає, що суд в порушення процесуальних норм залишив відзив на позовну заяву без розгляду, у зв`язку з пропуском строку для подачі відзиву. Однак з винесення ухвали суду від 27.04.2020 про відкриття провадження по справі відповідач не отримував її, а всі процесуальні документи приймались судом на адресу відокремленого підрозділу, яке не мало статусу юридичної особи, а саме відділення « Харківське № 1» АТ « Альфа - Банк». Крім того посилається на продовжений строк карантину, який встановлений Кабінетом Міністрів України. Текст ухвали суду від 25.02.2021, якою залишено відзив відповідача на позов без розгляду, він теж не отримував. Уважає, що цим суд порушив його право на захист в суді.

До суду надійшов відзив ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ « Альфа Банк», посилаючись на те, що судом винесене обґрунтоване рішення, щодо посилання на постанову правління НБУ від 30.04.2010 № 233, то суд в загалі в рішенні не застосував положення цієї постанови. Стосовно залишення без розгляду відзиву на позов відповідача ухвалою суду від 25.02.2021, зауважує, що відповідач навмисно не з» являвся в судові засідання, хоча був повідомлений належним чином про розгляд справи, крім того більше як півроку не надав відзив на позовну заяву, що можливо уважати процесуальним зловживанням з боку відповідача. Крім того у відзиві на позов не було навіть заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву до суду, та не зазначено підстав пропуску цього процесуального строку. 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 09.09.2019 між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено Угоду банківського рахунку № 26200100972980, за умовами якої банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня ( т. 1 а.с. 5).
Листом № gd-20-08680 від 27 серпня 2020 року ПрАТ «ВФ Україна», зазначено, що 13.10. 2019 о 19:31 год. по абонентському номеру позивача НОМЕР_6 здійснена віддалена заміна сім-карти, згідно порядку заміни сім-карти на сайті:https:www.vodafon.ua ( т.1 а.с. 77).
14.10.2019 о 11:18 год. позивач звернувся до Контакт-центру АТ «Альфа-Банк» з повідомленням щодо втрати контролю над власним абонентським номером НОМЕР_6 . Що не заперечується відповідачем.
Відповідно до виписки по особистих рахунках за період з 01.09.2019 по 15.10.2019, 14.10.2019 з поточного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_3 двома платежами здійснено переказ грошових коштів сумі 3700 гривень та 50000 гривень (т. 1 а.с. 9).
Згідно листа АТ « Альфа- Банк» № 19630/БТ-26-б/б від 31.08.2020, з рахунку позивача № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_3 надійшли грошові кошти: 15.10.2019 о 21.55 на суму 3 700 грн. та 15.10.2019 о 21.55 на суму 50 000 грн., після чого зняті з рахунку № НОМЕР_3 16.10.2019 о 13:10 в сумі 10000 грн та о 13:55 у сумі 43 000 грн( т. 1 а.с. 87).
Відповідно до листа 24.01.2020 зазначені транзакції згідно інформації АТ «Альфа-Банк» № 8091-23.1-б/б від 24.01.2020 були здійсненні у системі Інтернет - сервісу My Alfa Bank шляхом ведення одноразових цифрових паролів, які були направлені банком на абонентський номер позивача НОМЕР_6 ( т. 1 а.с. 11). 
Згідно заяви ОСОБА_1 від 15.10.2019, він звернувся до начальнику Слобожанського управління кібер поліції департамента кіберполіції Національної поліції України Ткаченку О. щодо прийняття заходів стосовно перевипуcку його сім карти, яка є його фінансовим номером, та зняттям грошових коштів в розмірі 53 700 грн. (т. 1 а.с. 7). 
16.10.2019 позивач звернувся до АТ «АЛЬФА-БАНК» з письмовою заявою про те, що 14 жовтня 2019 року невідомими особами без його відома шляхом заволодіння сім карткою його абонентського номеру через додаток My Alfa Bank було здійснено спроби викрадення коштів з поточного рахунку НОМЕР_1 в сумі 3700, 00 гривень та 50000,00 гривень, просив повернути вказані грошові кошти на його поточний рахунок (т. 1 а.с. 6).
02.12.2019 позивач звернувся з письмовою вимогою до АТ «АЛЬФА-БАНК», про повернення коштів та просив негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням операції від 14.10.2019 про списання невідомими з його рахунку 3 700 грн. та 50 000 грн. ( т. 1 а.с. 10).
Згідно відповіді АТ «АЛЬФА-БАНК» № 8091-23.1.-б/б від 24.01.2020, зазначено, що дійсно ними зафіксовано мобільний дзвінок позивача в 14.10.2019 о 11.18, щодо втрати контролю на власною sim-карткою, після чого списання коштів не здійснювалось. Банку необхідне письмове підтвердження заяв позивача про ймовірне шахрайство для прийняття об`єктивного рішення. Однак станом на 24.01.2020 в них не має документу, що міг би підтвердити його заяви щодо використання sim-картки його номеру телефону третіми особами. Отже просить надати офіційний документ з боку оператора мобільного зв`язку з підтвердженням дати та часу заміни його sim-картки для проведення компенсації фінансових витрат по заявленому ним випадку ( т. 1 а.с. 11). 
Вищезазначені правовідносини регулюються спеціальними нормами закону, а саме, Положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженим постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та Цивільним кодексом України.
Відповідно до пункту 4 ст. 3, ст. 5,6,7,8 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.  Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Крім того, відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
В свою чергу, ч. 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
Згідно ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання.
Відповідно до п. 18.4 статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу.
Згідно ст. 39 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань переді позивачем, як клієнтом банку і володільцем банківського рахунку.
Таким чином, аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів.
Судова колегія не погоджується з доводами апелянта стосовно порушення його права на захист, а саме неправомірного залишення ухвалою суду від 25.02.2021 його відзиву на позовну заяву без розгляду, з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 27.04.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» в особі відділення «Харківське №1» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів. Розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання 25 травня 2020 року о 12 годині 45 хвилин.
Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надати відзив на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Строк на надання відзиву продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до супровідного листа від 28.04.2020 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 06.05.2020 Публічне акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» в особі відділення «Харківське №1» отримало копію ухвали від 27.04.2020, позовну заяву з додатками та судову повістку ( т. 1 а.с. 35, 38).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи 20.08.2020 АТ « Альфа -Банк» подано до суду клопотання про залучення в якості третьої особи ПрАТ « ВФ Україна», та витребування доказів. Однак відзиву на позов відповідачем разом з цим клопотанням не надано ( т. 1 а.с. 70-71).
Як вбачається зі змісту відзиву АТ « Альфа- Банк» на вищезазначену позовну заяву (т. 1 а.с. 114-118), який наданий суду лише 29.01.2021, відповідачем при поданні відзиву з порушенням процесуальних строків, не зазначено поважності підстав для порушення цих строків та не заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на його подання. 
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Доводи апелянта, щодо не належного повідомлення судом, а саме направлення процесуальної документації на адресу відділення АТ « Альфа- Банку» суд не бере до уваги, оскільки АТ « Альфа -Банк» не надано доказів, що його відокремлений підрозділ не мав права на отримання адресованих відповідачу документів та обов`язку направлення вищезазначених процесуальних документів до головного офісу відповідача. 
Посилання відповідача на п. 23.1, ст. 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як і на п. 14.13. ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», судова колегія відхиляє, оскільки положення цих статей підлягають застосуванню у відносинах коли ініціатором переказу є сам клієнт. 
Судова колегія не бере до уваги посилання апелянта на постанову Верховного суду від 10.07.2019 по справі № 522/22780/15-ц, оскільки зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що обставини справи не є ідентичними. 
Доводи апелянта про не надання позивачем належних доказів про виконання переказів іншими особами, а не власником рахунку, судова колегія відхиляє, з таких підстав.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, відповідачем не заперечується, що зафіксовано дзвінок позивача до Контакт-центру АТ «Альфа-Банк» 14.10.2019 о 11:18 год. з повідомленням щодо втрати контролю над власним абонентським номером НОМЕР_6 . 
Проте, виписка по особовому рахунку позивача від 15.10.2019 за період з 01.10.2019 по 15.10.2019 даних про час перерахунку грошових коштів з належного позивачу рахунку 14.10.2019 не містить ( т. 1 а.с.9).
Як вбачається з листа-відповіді АТ «АЛЬФА-БАНК», для проведення компенсації фінансових витрат по заявленому позивачем випадку останньому необхідно було надати Банку докази на підтвердження свого звернення щодо використання sim-картки його номеру телефону третіми особами, а саме надати офіційний документ з боку оператора мобільного зв`язку з підтвердженням дати та часу заміни його sim-картки (т. 1 а.с.11). 
Судовою колегією встановлено, що в матеріалах справи міститься лист ПрАТ «ВФ Україна» ( а.с.77), в якому зазначено, що 13.10. 2019 о 19:31 год. по абонентському номеру позивача НОМЕР_6 здійснена віддалена заміна сім-карти, згідно порядку заміни сім-карти на сайті:https:www.vodafon.ua.
Крім того, в матеріалах справи міститься заява позивача від 15.10.2019 (т. 1 а.с.7), до начальника Слобожанського управління кібер поліції департаменту кіберполіції Національної поліції України Ткаченку О. щодо прийняття заходів стосовно перевипуcку його сім карти, яка є його фінансовим номером, та зняттям грошових коштів в розмірі 53 700 грн. (т. 1 а.с. 7). 
Тобто про те, що зазначені трансакції дійсно мали місце не з волі ОСОБА_1 свідчить виписка з особового рахунку позивача від 15.10.2019 про рух коштів, а також інформація ПрАТ «ВФ Україна», з зазначенням, що 13.10. 2019 о 19:31 год. по абонентському номеру позивача НОМЕР_6 здійснена віддалена заміна сім-карти.
Відповідачем не надано доказів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, не законному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Тобто враховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю ініціював вищезазначений переказ коштів, правильним є висновок суду про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, вони підлягають поверненню.
Правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 по справі № 522/22780/15-ц не підлягають врахуванню під час застосування норм права до спірних правовідносин, оскільки встановлені у дійсній справі не є аналогічними з обставинами справи № 522/22780/15-ц, що переглядалася Верховним Судом. 
Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. Тому апеляційна скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:        
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 1 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий                           О.Ю. Тичкова

Судді                           О.В. Маміна

                Н.П. Пилипчук