ПОСТАНОВА
Іменем України
18 листопада 2021 року 
Київ
справа №466/5574/17
адміністративне провадження № К/9901/434/17  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Єзеров А.А., Желєзний І.В.
розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2017 (суддя - Баєва О.І.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 (судді - Яворський І.О., Кухтей Р.В., Нос С.П.) у справі №466/5574/17 за позовом ОСОБА_1 до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про зобов`язання вчинити дії,
встановив: 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірними дії Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови у виплаті їй пенсії за віком, призначеної з 17.06.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати проводити виплату їй пенсії за віком, призначеної з 17.06.2017 відповідно до вказаного Закону.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Після призначення пенсії, позивач продовжує працювати на посаді судді Львівського апеляційного господарського суду та займає адміністративну посаду заступника голови суду.
Проте, виплату пенсії позивачу було припинено.
19.07.2017 позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення виплати призначеної їй пенсії, на що отримала відповідь про відсутність законних підстав для проведення такої виплати (лист №2761/06-40 від 25.07.2017), зважаючи на вимоги ст. 47 Закону №1058-IV (в редакції Законів від 02.03.2015 №213-VIII, від 24.12.2015 №911-VIII, від 06.12.2016 №1774-VIII).
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати їй пенсії протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.
В обгрунтування позовних вимог покликалась на те, що дії відповідача не відповідають чинному законодавству, порушують її соціальні права щодо пенсійного забезпечення та неправомірно звужують її конституційні гарантії.
Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017, позов задоволено.
Визнано неправомірними дії Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 17.06.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Зобов`язано Личаківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Львова проводити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 17.06.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому 08.06.2016 відсутні підстави для невиплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, суд апеляційної інстанції покликався на висновки Верховного Суду України у постанові від 24.05.2016 (справа №21-948а16) та на висновки Конституційного Суду України у рішенні від 20.12.2016 у справі №7-рп/2016.
З рішеннями судів попередніх інстанцій  не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що позивачу правомірно не здійснювалась виплата пенсії у спірний період, оскільки така не виплата відбувалась, зокрема, на виконання Закону  №1774-VIII, положення якого є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягали обов`язковому виконанню та застосуванню  всіма органами державної влади.
Крім того, посилався на те, що апеляційним судом безпідставно здійснено посилання на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-зрп/2016, оскільки таким визнано неконституційними лише положення Закону №213-VIII, які регулювали обмеження пенсії у період з 01.04.2015 по 31.112.2015, водночас норми Закону  №1774-VIII щодо обмеження виплати пенсії працюючим суддям у 2017 році неконституційним не визнавались, є чинними, а тому підлягають застосуванню.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просила у її задоволенні відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до статті 47   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на час призначення пенсії за віком позивачу)    пенсія    виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють    виплату    і доставку   пенсій,   у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується    пенсія,    виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем    фактичного    проживання    пенсіонера    в межах    України    або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України   щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 абзац 2 частини першої статті 47    Закону України    «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 викладено в такій редакції:    «Тимчасово,   у період    з    01 квітня 2015    року по 31 грудня    2015    року:    особам, на яких поширюється дія цього    Закону    (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту   1    статті 10    Закону України    «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим    Законом, законами України    «Про статус народного депутата    України»,    «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів»,    пенсія,   призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень вищезазначеного   Закону   №213-VIII порядок виплати   пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим    Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.
Крім того, з 01.01.2016 набрав чинності Закон №911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати    пенсії    працюючим пенсіонерам у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.
Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058-IV було передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону    не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
З 01.01.2017 редакція статті 47 Закону №1058-IV була чинна зі змінами внесеними    Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII (в редакції, на час призначення позивачу пенсії за віком)) відповідно до якої    тимчасово, по 31 грудня 2017 року    особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10    Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені    Законом України    від 10    грудня    2015    року    №889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Отже, з 1 січня 2017 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України  "Про судоустрій і статус суддів".
Судами попередніх інстанцій встановлено, що після призначення позивачу 17.06.2017 пенсії за віком, вона продовжувала працювати на посаді заступника голови Львівського апеляційного господарського суду.
Таким чином, оскільки в період з 01.01.2017 по 31.12.2017 Законом №1774-VIII було встановлено обмеження виплати пенсій працюючим пенсіонерам, у разі їх роботи на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", то підстави для здійснення позивачу виплати призначеної їй пенсії на підставі Закону №1058-ІV  у спірний період були відсутні.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.11.2018 у справі №488/4226/16, від 30.01.2020 у справі №155/1940/16-а, від 15.07.2021 у справі №127/2426/17.
Посилання судів попередніх інстанцій на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), як на підставу задоволення позовних вимог, є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням були визнані неконституційними положення статті 141 «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, зокрема, щодо обмеження та припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, тоді, як позивачу у цій справі було призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону №1058-ІV, які не були предметом розгляду Конституційного Суду України та відповідно є чинними.
Покликання суду апеляційної інстанції на висновки Верховного Суду України у постанові від 24.05.2016 (справа №21-948а16) є безпідставними, оскільки спірні у цій справі правовідносини, на відміну від справи, яка розглядається, виникли у 2015 році протягом якого діяли положення Закону №213-VIII.
Також безпідставними є покликання суду апеляційної інстанції на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 у справі №7-рп/2016, оскільки вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, в той час, як позивачу пенсію призначено відповідно до Закону №1058. Крім того, питання обмеження розміру пенсії максимальним розміром, не було предметом позовних вимог у справі, яка розглядається.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями   341,   345,   349, 351,   355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
постановив:
Касаційну скаргу Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова задовольнити.
Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 09.08.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
І.В. Желєзний