ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22405/20	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/939/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
за участі секретаря - Стецюк М.А. 
розглянувши у відкритому судовомму засіданні цивільну справу №607/22405/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “Акцент-Банк” на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства “Акцент-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухваленого суддею Позняком В.М., - 
                               
                                       ВСТАНОВИВ:                                                                           
       У грудні 2020 року АТ ”Акцент-Банк” звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В обґрунтування вимог АТ “Акцент-Банк” посилався на те, що 31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ “Акцент-Банк” з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної карти. На підставі вказаної Анкети - Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. 
       Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у “А-Банку” разом з “Умовами та правилами і тарифами”, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. 
       Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 24991,46 грн., з яких: 14092,50 грн. заборгованість за кредитом, 10448 грн. 96 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 450,00 грн. - заборгованість по штрафах. На підставі викладеного АТ ”Акцент-Банк” просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24991,46 грн. , а також судові витрати у розмірі 2102 грн. 
       Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2021 року позовні вимоги АТ "Акцент-Банк" задоволено частково.         
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № Б/Н від 31 липня 2019 року в сумі 14092 (чотирнадцять тисяч дев`яносто дві) грн. 50 коп., та понесені позивачем судові витрати в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позовних вимогах та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на відсутність підпису позичальника на умовах і Правилах надання банківських послуг є помилковими, оскільки відповідач в анкеті-заяві про приєданання до Умов і Правил надання банківських послуг підтвердив факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався регулярно знайомитись зі змінами на сайті Банку. Боржник користувалась кредитом, значить погодилась з ними. 
       Зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків та штрафу, оскільки розмір відсоткової ставки погоджений між сторонами в Паспорті споживчого кредиту, в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, розмір штрафу. Паспорт продуту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
       При цьому, позивач вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі розглядався випадок, коли Тарифи Банку не були підписані боржником, а в даному випадку відповідачем було підписано Паспорт споживчого кредитуання.
       Відзив на апеляційну скаргу не подано.
       Учасники справи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. 
       АТ “Акцент-Банк” в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи у відсутності його представника .
       Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
       Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.
       Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
       Ціна позову у цій справі становить 24991,46 грн., що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 =227 000 грн).
       З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 169 ЦПК України).
       Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Рішення суду оскаржується позивачем в межах висновків суду про відмову у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит та штрафу, а тому в іншій частині рішення суду не переглядається відповідно до вимог ст.367 ЦПК України.
       Задовольняючи частково позов АТ “Акцент-Банк”, суд першої інстанції виходив із того, що до стягнення з боржника підлягає заборгованість за кредитним договором від 31 липня 2019 року року в розмірі 14092,50 грн. яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, банком не доведено факт досягнення між сторонами домовленостей про сплату процентів, та їх розмір, а також штрафу, що передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, так як вони не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.
       Колегія суддів погоджується із такими висновками суду в частині відмови у стягненні 10448,96 грн. заборгованості по відсотках, 450 грн. - штрафу.
Судом установлено, що 31 липня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - анкета-заява). Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згоден, а також примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Підписавши анкету-заяву, відповідач зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг.
       До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-банк», який розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена».
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 листопада 2020 року становить 24991,46 гривень, з яких: 14092,50 гривень заборгованість за кредитом; 10448,96 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 450,00 гривень заборгованість по штрафах. 
       Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ “Акцент-Банк”).
       Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
       За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
       Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту .
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ “Акцент-Банку”, які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в “Акцент-Банку”, які розміщені на сайті:https://a-bank.com.ua/terms, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в “Акцент-Банку” розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ “Акцент-Банк”.
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ “Акцент-Банк”, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       З урахуванням наведеного суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в “Акцент-Банку” , які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яку суд першої інстанції обґгрунтовано застосував. 
       Посилання апеляційної скарги на Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем простим електронним підписом, та за доводами банку містить основні умови кредитування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Паспорт не може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення відсотків на прострочений кредит. Термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, то він не може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення відсотків на прострочений кредит, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, які ОСОБА_1 не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту за програмою “Кредитна картка” від 31.07.2019 (а.с.8-9) процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору між сторонами від 31.07.2019 року, оскільки наведена в Паспорті інформація різниться щодо виду карт “Універсальна” та “Універсальна Голд”, а тому не можуть свідчити про узгодження саме цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України. Окрім того, у вказаному Паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий, сімейний стан, розмір доходів тощо. А також, що ця інформація (тобто інформація Паспорту) зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020 р. ( а.с.9).
       Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення процентів у розмірі 10448,96 грн. та 450 грн. штрафу є необґрунтованими, суд таким доводам надав належну правову оцінку та правильно вказав, що банк просив стягнути проценти за користування кредитом та штраф, виходячи з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ “Акцент-Банку”, проте зазначені Умови та Правила не є частиною договору, укладеного між сторонами, про що зазначено у цій постанові вище.
       Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку з яким колегія суддів погоджується, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №Б/Н від 31 липня 2019 року за відсотками, у розмірі 10448,96 грн. та штрафу в розмірі 450 грн.
Висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у подібних правовідносинах, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20-ц провадження № 61-14573св20. 
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в його оскарженій частині не впливають.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування в оскаржуваній частині рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні. 
Враховуючи наведене, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу у межах доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в його оскаржуваній частині- без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду в оскарженій частині судового рішення не спростовують.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції залишається апеляційним судом без змін, підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, відсутні. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід покласти на позивача.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, п.2 ч.3 389 ЦПК України, апеляційний суд, - 

                               П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Акцент-Банк” залишити без задоволення.
       Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Акцент-Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №Б/Н 31 липня 2019 року — по процентам за користування кредитом у розмірі 10448 грн. 96 коп. та заборгованості по штрафу у розмірі 450 грн. залишити без змін.
       Відновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернеопільської області від 11 червня 2021 року.
       Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3153 грн. в апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство “Акцент-Банк”.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

       Повний текст постанови складено 1 жовтня 2021 року.

Головуючий                                                                 Дикун С.І.

Судді: Гірського Б.О.

Бершадської Г.В.