ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6764/21 Справа № 175/1254/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
                            суддів                - Єлізаренко І.А., Петешенкової М.Ю., 

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року про повернення заяви у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною і призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, у відповідності до якої просила визнати недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити над останньою опіку, призначивши її опікуном.
       Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року заяву повернуто заявникові.
       Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила вказану ухвалу скасувати та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області подала пояснення на апеляційну скаргу, в яких просить прийняти рішення на розсуд суду.
       Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
       Повертаючи вищезазначену заяву суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 296 ЦПК України ОСОБА_1 не наділена правом звернення до суду із цією заявою, оскільки не являється членом сім`ї ОСОБА_4 чи її близьким родичем, тобто, не має процесуальної дієздатності. 
       Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, у відповідності до якої просила визнати недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити над останньою опіку, призначивши її опікуном.
       В обгрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_4 є її мачухою, у якої стійкий психічний розлад та вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
       Відповідно до частини 1 статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
       Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини у відповідності стаття 32 Конституції України.
       Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій, та може керувати ними згідно частини 1 статті 30 ЦК України.
       Частиною 2 статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
       Відповідно до частин першої-другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
       Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун , що передбачено частинами 1-3 статті 41 ЦК України.
       Згідно до частини першої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім?ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
       Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
       Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
       Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона є падчеркою ОСОБА_4 та вважає, що на неї покладено зобов`язання утримувати непрацездатну мачуху, яка страждає стійким хронічним розладом та не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_4 недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши її опікуном.
       Однак, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги і наголошує на тому, що ОСОБА_1 не надала суду належні докази на підтвердження факту родинних відносин із особою, яку просить визнати недієздатною.
       За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на визначення терміну “близькі родичі та члени сім`ї”, на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку дії суду були законними.
       Враховуючи викладне, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність правових підстав для повернення заяви заявнику, оскільки відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 є падчеркою ОСОБА_4 .
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.
       Керуючись ст. ст. 259,367,368,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року про повернення заяви - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        І.А. Єлізаренко 

                                                                               М.Ю. Петешенкова