ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року                                                                Справа № 906/262/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя              Мельник О.В.
суддя                                      Грязнов В.В.
суддя                                      Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Стафійчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.09.2021 р. у справі №906/262/20 (суддя Кудряшова Ю.В., повний текст рішення складено 30.09.2021 року)
за позовом ОСОБА_1 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно"
про скасування рішення загальних зборів
за участю:
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідача - Тимофенко К.Л., Бобрика В.І. 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.10.2020, яке залишено в силі постановою  Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 у справі №906/262/20, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 та рішення Господарського суду Житомирської області від 07.10.2020 у справі №906/262/20 скасовано; справу №906/262/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.
Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.09.2021 р. у справі №906/262/20 позов задоволено. Скасовано рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" від 11.03.2019 року. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" на користь ОСОБА_1 2102 грн. витрат по сплаті судового збору.
В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "АФ "Гроно" надсилалося на адресу проживання позивачки, однак повернуте відділенням поштового зв`язку з відміткою "через не запит" (т. 1 а.с. 163-166). Проте вказане повідомлення було адресоване ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , отже не могло бути нею отримано в силу об`єктивних обставин, оскільки рекомендоване відправлення видається відділенням поштового зв`язку лише тій особі, яка надає документ, що посвідчує її особу (пункт 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2019 №270).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що неявка позивачки як власника частки у статному капіталі товариства на збори, неподання нею заяви (будь-якої), яка б засвідчувала її волю як спадкоємиці учасника товариства, не свідчить про відмову позивачки від права на вступ до товариства.
Проаналізувавши вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не було подано ні заяви про вступ або про відмову у вступі в товариство, суд дійшов висновку, що рішенням загальних зборів від 11.03.2019 був порушений охоронюваний законом інтерес ОСОБА_1 виражений у правомірному очікуванні набуття корпоративних прав.
Враховуючи наведене місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить       рішення господарського суду Житомирської області від 20.09.2021 у справі №906/262/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та пункт 4.6. статуту ТОВ «АФ «Гроно», який за своїм змістом не суперечив законодавству, що діяло до набрання чинності Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а саме статтям 130, 147 і 166 ЦК України та статтям 55 і 69 Закону України «Про господарські товариства».
Відповідно до абз. 1 пункту 4.6 статуту ТОВ «АПФ «Гроно», затвердженого установчими зборами 03.08.1993, інші особи, а також правонаступники та спадкоємці учасників, що вийшли з товариства, можуть вступати в товариство за згодою зборів учасників. Отже, вказане положення статуту ТОВ «АПФ «Гроно» передбачало набуття спадкоємцями права участі в товаристві лише на підставі відповідної згоди зборів учасників цього товариства. Крім того, воно передбачало, що прийняття рішення про вступ спадкоємців померлого учасника до товариства належить до компетенції загальних зборів учасників товариства.
Апелянт вказує, що зважаючи на пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та пункт 4.6. статуту ТОВ «АПФ «Гроно» загальні збори останнього, навіть якщо б ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого учасника, подала б заяву про вступ в товариство, могли прийняти рішення як про надання згоди на вступ її до складу учасників товариства, так і відмовити їй у цьому. При цьому останнє рішення могло бути прийнято загальними зборами учасників товариства незалежно від наявності чи відсутності заяви спадкоємця про вступ до товариства.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, зокрема, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2006 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , згідно зі свідоцтвом про шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини залишилось - " ОСОБА_5 " (т.1, а.с.13).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.14).
Після смерті ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2011, спадкоємцями майна померлого зазначено: дочка - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_8 , дружина -        ОСОБА_1 , син - ОСОБА_9 , дочка - ОСОБА_9 , які отримали по 1/6 частки кожен. Спадщина складається з частки в статутному капіталі ТОВ "АФ "Гроно" в розмірі 200 грн, що становить 50 % (т.1, а.с.15).
11.03.2019 проведено загальні збори учасників ТОВ "АФ "Гроно" (т.1, а.с.17-21), відповідно до протоколу загальних зборів яких №1/2019, на порядок денний зборів було винесено питання:
1. Про обрання голови та секретаря зборів.
2. Про вступ спадкоємців ОСОБА_4 до товариства.
3. Про затвердження складу учасників товариства.
4. Про перерозподіл часток в статутному капіталі товариства між учасниками.
5. Про виплату спадкоємцям вартості їх частки в товаристві.
6. Про зміну місцезнаходження товариства.
7. Про припинення повноваження та обрання директора товариства.
8. Про затвердження нової редакції статуту товариства.
9. Про державну реєстрацію нової редакції статуту та змін до відомостей про товариство.
Загальними зборами учасників ТОВ "АФ "Гроно", оформленими протоколом №1/2019, зокрема,      прийнято рішення про включення до складу учасників товариства спадкоємців ОСОБА_4 : ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . Також, вирішено не включати до складу учасників товариства спадкоємців ОСОБА_4 : ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 . Виплатити спадкоємцям ОСОБА_4 , які не були включені до складу учасників ТОВ "АФ "Гроно", частки у майні, яке належало ОСОБА_4 , у таких розмірах: ОСОБА_3 - 19791,67 грн; ОСОБА_6 - 19791,67 грн; ОСОБА_9 - 19791,67 грн.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову у даній справі є визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ «АФ «Гроно» від 11.03.2019 року з підстав не повідомлення позивача про проведення зборів та, як наслідок, позбавлення її можливості висловити волевиявленення щодо членства у товаристві.
Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних      законом      інтересів (ст.1 ГПК України), право на позов у особи виникає після порушення її права, тобто захисту підлягає вже порушене право.
За приписами ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочність на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Право на частку в статутному капіталі є майновим та відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України       (далі -       ЦК України) є різновидом майна. 
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у       статті 1219 ЦК України, відповідно до частини першої якої не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами.
Верховний Суд у постанові від 11.08.2020 у справі №922/2277/19 зазначив, що від права на частку слід відрізняти корпоративні права учасника, так звані "права з частки". Корпоративні права учасника визначаються часткою в статутному капіталі господарського товариства, тобто корпоративні права обумовлені наявністю в особи прав на частку в статутному капіталі господарського товариства. Корпоративні права, на відміну від права на частку, не можуть бути об`єктом права власності. У разі відсутності в особи права на частку в статутному капіталі товариства в неї відсутні і корпоративні права. Відповідно, у разі припинення в особи права власності на частку, як наслідок припиняються і її корпоративні права учасника товариства. Однак з набуттям особою права власності на частку у статутному капіталі товариства така особа автоматично не набуває корпоративних прав.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 7.1.19 своєї постанови від 08.06.2021 року у справі №906/1336/19 зазначила, що момент набуття права на частку у статутному капіталі (права власності) та момент набуття права з частки (права участі в господарському товаристві) різняться та можуть не збігатися у часі. Укладення правочину з відчуження частки у статутному капіталі є правовою підставою набуття права на частку (права власності на частку), а тому момент набуття права на частку може визначатися умовами такого правочину. Разом з тим моментом переходу корпоративних прав з частки у статутному капіталі, яка була передана іншій особі, є юридичний факт реєстрації в державному реєстрі зміни складу учасників за актом приймання-передачі, наданим однією із сторін.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що свідоцтво про право на спадщину - частку у статутному капіталі товариства, не є доказом вступу до товариства та, відповідно, виникнення у спадкоємця учасника, який помер, корпоративних прав учасника товариства.
Згідно пункту 4.6. статуту ТОВ "АФ "Гроно", затвердженого установчими зборами учасників ТОВ «АФ «Гроно» 03.08.1993, інші особи, а також правонаступники та спадкоємці учасників, що вийшли з товариства, можуть вступати в товариство за згодою зборів учасників (т. 1, а.с. 172-175).
06.02.2018 було прийнято Закон України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набрав чинності 17.06.2018.
Згідно із частиною першою статті 23 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.
Поряд з цим, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", який набув чинності 17.06.2018, визначено, що протягом року з дня набрання чинності цим Законом положення статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, що не відповідають цьому Закону, є чинними в частині, що відповідає законодавству станом на день набрання чинності цим Законом. Цей пункт не застосовується після внесення змін до статуту товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю.
Таким чином, протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариства можуть здійснювати свою діяльність на підставі положень статуту в редакції, яка діє на момент набрання чинності цим Законом, за умови, що положення такого статуту відповідають чинному на такий момент законодавству. Якщо протягом "перехідного періоду" (одного року з дня набрання чинності Законом) товариство вносить зміни до статуту, то після такого внесення застосовується та редакція статуту товариства, яка має відповідати Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". 
Посилання на норми законодавства, яке діяло до 17.06.2018 можливе виключно за умови доведення тієї обставини, що статут товариства не суперечив законодавству станом на 17.06.2018.
Станом на 17.06.2018 стаття 55 Закону України "Про господарські товариства" унормовувала, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв`язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.
Отже, на момент прийняття оспорюваного рішення загальних зборів положення пункту 4.6 статуту ТОВ «Агропромислова фірма «Гроно» не суперечили Закону України "Про господарські товариства" та діяли протягом року з дня набрання чинності Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" - тобто до 17.06.2019 року.
Окрім того, на момент прийняття спірного рішення загальних зборів абзац тринадцятий частини п`ятої статті 17 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" діяв у редакції, відповідно до якої справжність підписів на документі, зазначеному в підпункті "в" цієї частини, засвідчується нотаріально; разом з таким документом подається доказ набуття права на спадщину або доказ правонаступництва (оригінал документа або його копія, вірність якої засвідчена нотаріально або тим, хто видав документ); якщо відповідно до статуту товариства вимагається згода інших учасників на вступ до товариства, подається також така згода, справжність підписів на якій засвідчується нотаріально.
Тобто, для державної реєстрації змін відомостей щодо складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю вимагалося подання згоди загальних зборів товариства, якщо це передбачено нормами статуту самого товариства та як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 4.6 статуту товариства на час прийняття спірного рішення загальних зборів було передбачено прийняття спадкоємців учасників товариства за згодою зборів учасників.
Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що виключним правом на розпорядження отриманим в спадок майном наділений лише позивач, який міг реалізувати таке право шляхом подачі відповідної заяви до товариства та отримати рішення (згоду) учасників загальних зборів товариства про вступ до нього. При цьому, позивач ні статутом, ні нормами чинного законодавства не був обмежений в часі щодо реалізації такого права та подачі заяви про вступ до товариства чи відмову від вступу. 
Наведене вище у сукупності свідчить, що за відсутності звернення позивача із заявою про вступ до ТОВ «Агропромислова фірма «Гроно», відсутності рішення зборів учасників товариства про її прийняття до товариства, позивач ОСОБА_1 корпоративних прав учасника товариства не набула і залишається лише власницею частки, яка станом на момент прийняття спірного рішення загальних зборів мала встановлене законом право на вступ до товариства.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неявка позивача як власника частки у статному капіталі товариства на збори, неподання нею заяви (будь-якої), яка б засвідчувала її волю як спадкоємиці учасника товариства, не свідчить про відмову позивача від права на вступ до товариства, яке ні Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", ні Законом України «Про господарські товариства», ні статутом відповідача не обмежене будь-яким строком в часі.
Статтею 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» встановлено, що виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. 
Оскільки позивач не була учасником товариства на час скликання загальних зборів, останнє не мало обов`язку повідомляти її про збори у порядку, визначеному статтею 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». 
Однак враховуючи, що на зборах учасників ТОВ "АФ "Гроно" 11 березня 2019 року вирішувались питання щодо відмови від прийняття позивача до складу учасників товариства та виплати належної їй частки в грошовій формі, колегія суддів вважає, що вирішення вказаних питань без врахування волі самого позивача порушує її права та законні інтереси, а тому товариство, у даному випадку, зобов`язане було повідомити позивача про скликання загальних зборів та їх порядок денний.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "АФ "Гроно" надсилалося на адресу проживання позивача ОСОБА_1 , однак вказане повідомлення було адресоване ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , отже не могло бути отримано позивачем, оскільки рекомендоване відправлення видається відділенням поштового зв`язку лише тій особі, яка надає документ, що посвідчує її особу (пункт 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2019 №270). Вказане поштове повідомлення було повернуте відділенням поштового зв`язку з відміткою "через не запит" (т. 1 а.с. 163-166).
Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд в пункті 7.49 постанови від 06.04.2021 року зазначив, що відсутність, за таких обставин, як заяви про вступ до товариства, так і заяви про відмову у вступі до товариства не повідомленого про збори учасників товариства спадкоємця померлого учасника, з урахуванням прийняття до товариства інших спадкоємців ОСОБА_4 , які будучи обізнаними про такі збори подали відповідні заяви, не давало права зборам учасників вирішувати питання щодо участі ОСОБА_1 у товаристві не передбаченим ані законодавством, ані статутом способом, а саме "не включати до складу учасників товариства (відмовити їй у вступі у товариство)" без з`ясування її волі.
Відповідно до ч. 5 ст.310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, а також висновки суду касаційної інстанції у даній справі, колегія суддів вважає, що оскільки позивача не було повідомлено про дату, час, місце проведення, а також порядок денний загальних зборів ТОВ "АФ "Гроно", тому приймаючи рішення загальних зборів 11.03.2019 року про не включення до складу учасників товариства (відмову у вступі у товариство) ОСОБА_1 та виплати їй вартості частки у товаристві без з`ясування її волі, товариство фактично перебрало на себе повноваження щодо реалізації права позивача на вступ чи відмову у вступі до товариства, адже прийняття такого рішення можливе лише за результатами розгляду відповідної заяви спадкоємця.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України       та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать       Конституції       і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Охоронюваний законом інтерес у корпоративних спорах визначається правовим положенням учасників корпоративних відносин, в тому числі може бути опосередкований правомірними очікуваннями набуття корпоративних прав. Мотиваційна складова законного інтересу у корпоративних відносинах - це усвідомлене прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом у правовідносинах, які регулюються корпоративним законодавством.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем не було подано ні заяви про вступ або про відмову у вступі в товариство, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішенням загальних зборів від 11.03.2019 був порушений охоронюваний законом інтерес ОСОБА_1 виражений у правомірному очікуванні набуття корпоративних прав.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29). 
Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.
Мотиви з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд     

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 20.09.2021 р. у справі №906/262/20 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Гроно" - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" листопада 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Маціщук А.В.