ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5142/21	Головуючий у 1-й інстанції Позняка В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/1105/21 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 304010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретар - Панькевич Т.І. 
з участю  ОСОБА_1 та його представника - адвоката Гнатюк Д.С., Вацяк І.Б. та її представника адвоката Мовчана А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2021 року, повний текст якого складено 20 липня 2021 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/5142/21за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Шевроле Лачетті, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного 9 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Позов обґрунтовано тим, що з вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 грудня 2019 року. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами придбано вищевказаний автомобіль. Під час розгляду справи про поділ майна подружжя ОСОБА_1 без згоди позивачки відчужив автомобіль ОСОБА_3 . Вважає, що договір купівлі-продажу укладено з метою уникнення поділу майна. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2021 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу траспортного засобу марки Chevrolet Lacett Седан-В, 2007 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , укладений 9 лютого 2021 року між ОСОБА_1 через товариство з обмеженою відповідальністю “Альфа-караван” та ОСОБА_3 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 1362,00 грн судових витрат.
Рішення суду обґрунтовано тим, що транспортний засіб Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, придбаний у 2016 році під час перебування сторін у шлюбі , є спільним сумісним майном подружжя, оспорюваний правочин виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивачки на відчуження даного автомобіля, такої згоди позивачка не надавала, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, транспортний засіб Chevrolet Lacetti не є спільною сумісною власністю пожружжя. Він хоча й придбаний за час шлюбу, але за його особисті кошти, які він відкладав, а частину коштів дали його батьки. В іншій цивільній справі - про поділ майна подружжя, ОСОБА_2 вимоги про визнання спірного автомобіля власністю подружжя не ставила, а лише просила компенсувати частину вартості автомобіля.
Судом безпідставно відмовлено у допиті свідка ОСОБА_4 — матері відповідача ОСОБА_1 , яка володіє інформацією щодо обставин спору та давала йому частину коштів на купівлю автомобіля. 
Крім цього, суд не повідомив належним чином співвідповідача ОСОБА_3 , чим позбавив останнього можливості захистити своє право власності, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду. 
У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін. Вказує, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності спірного автомобіля, який відчужено після розірвання шлюбу без згоди позивачки.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 та його представника - адвоката Гнатюк Д.С., які доводи апеляційної скарги підтримали, ОСОБА_2 та її представника - адвоката Мовчана А.О., які проти задоволення апеляційної скарги заперечули та вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 4 вересня 2010 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 грудня 2019 року у справі №607/22826/19.
Під час шлюбу 27 січня 2016 року подружжям ОСОБА_5 був придбаний автомобіль марки CHEVROLET LACETТI, 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований за ОСОБА_1 . 
Згідно договору купівлі продажу від 9 лютого 2021 року №6220/21/000359, укладеного між ТОВ «Альфа-караван» за завданням ОСОБА_1 на підставі договору комісії від 9 лютого 2021 року №6220/21/000359, ТОВ «Альфа-караван», який є комісіонером, продало ОСОБА_3 автомобіль CHEVROLET LACETТI 2007 року випуску, червоного кольору, об`єм двигуна 1799, номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_1 27 січня 2016 року згідно свідоцтва про право реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу становить 33700 грн.
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з 11 грудня 2020 року знаходиться цивільна справа №607/21565/20 про поділ майна подружжя, в тому числі і спірного автомобіля.
Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічне положення містить і ст. 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Оскільки ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільної сумісної власності на спірний автомобіль, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначений автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.
Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.
Оскільки ОСОБА_1 уклав договір стосовно цінного майна, що є об”єктом спільної сумісної власності, без згоди позивачки як іншого співвласника, тому суд першої інстанції прийшов до закононного та обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб придбаний ОСОБА_1 за особисті кошти, які він заощаджував та частково подаровані батьками, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони є голослівними та не доведені належними та допустимими доказами. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у допиті свідка ОСОБА_4 — матері відповідача ОСОБА_1 , яка володіє інформацією щодо обставин спору та давала йому частину коштів на купівлю автомобіля, колегія суддів також оцінює критично, оскільки в апеляційній скарзі не заявлялось клопотання про виклик свідків, у допиті яких було відмовлено у суді першої інстанції. 
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення судом першої інстанції співвідповідача ОСОБА_3 та порушення його процесуальних прав, оскільки останній є самостійним учасником справи та наділений правами та обов`язками, передбаченими ст. 43 ЦПК України.
Слід зазначити, що судові повістки про виклик до суду першої інстанції направлялись на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 , однак неодноразово повертались до суду із відміткою “адресат відсутній за вказаною адресою”.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Зважаючи на вищенаведене, ОСОБА_3 вважається таким, що був належним чином повідомленим про розгляд справи у суді першої інстанції.
Крім цього, ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_1 на захист його прав, апеляційної скарги не подавав, хоча йому відомо про ухвалення судом рішення від 15.07.2021 року у даній справі.
Так, як вбачається із змісту доданої до клопотання про зупинення провадження у даній справі позовної заяви ОСОБА_3 , йому відомо про наявність судового рішення у справі №607/5142/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, у зв”язку з чим він ще 9.08.2021 року подав до Тернопільського міськрайонного суду позов про визнання за ним права власності на автомобіль CHEVROLET LACETТI, 2007 року випуску.
Рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 липня 2021 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 6 грудня 2021 року.

Головуюча                                                                        Хома М.В.

Судді                                                                                Гірський Б.О.

                                                                               Бершадська Г.В.