10.11.21
22-ц/812/1932/21
Справа № 2-12-254/10 Головуючий у першій інстанції Гуденко О. А.
Провадження №22-ц/812/1932/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
10 листопада 2021 року                                                 м. Миколаїв   
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Лисенка П. П., Локтіонової О. В.,
із секретарем: Біляєвою В. М.,   
за участі:  представника боржника - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 ,
поданою від його імені представником ОСОБА_1 ,
на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О. А в приміщенні суду в місті Миколаєві о 09 годині 50 хвилин зі складанням її повного тексту, по справі
за позовом 
Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Банк «Фінанси та кредит»,
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
про стягнення кредитної заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2010 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ухвалено про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії в сумі 898 146 грн 62 коп., 1 700 грн судового збору та 250 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення на користь банку.
У жовтні 2019 року до місцевого суду надійшла заява від Державної іпотечної установи про заміну ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на заявника, як правонаступника стягувача у виконавчому провадженні, на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2019 року заяву Державної іпотечної установи задоволено, замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по справі №2-12-254/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на Державну іпотечну установу.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника. 
Не погодившись з такою ухвалою суду, відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу суду у зв`язку з її необґрунтованістю та незаконністю.
Зазначав, що не був обізнаний щодо проведення виконавчих дії та руху виконавчого провадження, та вказував що Державна іпотечна установа неправомочна звертатися до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, оскільки не є стороною за договорами кредитної лінії, поруки, іпотечного договору та додаткових угод до них, а також нею не надано в повному обсязі доказів на підтвердження факту переходу права вимоги від ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».
Звертав увагу суду на те, що надані документи є неналежної якості, а додаток №1 до договору відступлення права вимоги є неповним.
За такого вважав, що новий стягувач не надав належних та допустимих доказів того, що він набув права нового кредитора відносно відповідача
Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
За змістом частини 1 статті 55, пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України у разі заміни кредитора у зобов`язанні суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу, або своєю ухвалою закриває провадження, якщо юридична особа припинена, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Підстави для закриття провадження у справі без припинення юридичної особи процесуальним законодавством не передбачено, а отже, у випадках заміни кредитора у зобов`язанні таке правонаступництво є належним.
Аналогічний порядок звернення до суду вирішується і в процесуальних питаннях, пов`язаних з виконанням судового рішення у цивільних справах, а саме в порядку заміни сторони виконавчого провадження. Зокрема, положеннями статті 442 ЦПК України передбачено, що такі заяви розглядаються судом з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. 
Як убачається із наданих матеріалів, провадження у справі відкрито за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», як первісного кредитора, до відповідачів, як боржників за кредитним договором про стягнення заборгованості. 
У подальшому, у жовтні 2019 року, після винесення судом рішення від 6 квітня 2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку та передачі його на примусове виконання, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» уклало з Державною іпотечною установою 11 лютого 2015 року договір про відступлення права вимоги №17/4-В, який посвідчили нотаріально, та до якого додали реєстр боржників, внаслідок чого передали право вимоги за кредитним договором №11-7-kig-2008, який укладено з відповідачем ОСОБА_2 , новому кредитору (а.с.6-11, 92-98).
Такі обставини судом першої інстанції встановлені належним чином, та свідчать про відступлення права вимоги первісним кредитором ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» новому кредитору, яким стала Державна іпотечна установа.
Так, частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається лише у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Як передбачено статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім цього саме по собі виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.
Відповідно до статті 129? Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Застережень щодо заміни первісного кредитора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на нового кредитора, яким стала Державна іпотечна установа, кредитний договір №11-7-kig-2008 укладений 8 лютого 2008 року з позичальником, не містить (а.с.6-11). Надані докази у вигляді копії укладеного договору відступлення права вимоги з додатком, які прошити та посвідчені заявником, є належним та допустимим доказом того, що відступлення права вимоги відбулося, а отже є усі підстави для того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема відступлення права вимоги. 
Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження на правонаступника Державну іпотечну установу у зв`язку з вибуттям первісного кредитора у зобов`язанні за договором про відступлення права є законним та обґрунтованим.
Доводи апелянта щодо його необізнаності, яким чином відбувалося виконавче провадження, не має процесуального значення для заміни стягувача у виконавчому провадженні на нового кредитора.
Не має такого значення, для вирішення судом питання про заміну сторони у виконавчому провадженні, спір боржника щодо сум, які нараховані до примусового стягнення у цьому провадженні.
Посилання апелянта на необхідність звіряння копій документів, що надані заявником, як новим стягувачем, та надіслані до апеляційної інстанції в якості виділених матеріалів, з їх оригіналами, не має процесуального обґрунтування. 
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені адвокатом Куценком Юрієм Олександровичем, – залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30-ти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                 О. О. Ямкова
Судді                                                                 П. П. Лисенко 
                                                                       О. В. Локтіонова