СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року                                     м. Харків                        Справа № 917/1212/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. , суддя  Терещенко О.І.
за участю секретаря судового засідання Пахомової І.В.
та представників учасників справи:
прокурора – Ногіна О.М. (посвідчення №057318 від 09.10.2021);
другого відповідача – Єленіна С.М. (ордер №1125632 від 13.08.2021);
інші учасники справи в судове засідання не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (вх.№3040П/1-43) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" (вх.№3041П/1-43) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 (суддя С.М.Білоусов) у справі №917/1212/21
за позовом Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кабінету Міністрів України, м. Київ, 
до відповідачів: 
1. Державної служби геології та надр України, м. Київ, 
2. Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України", м. Київ, 
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс", м. Полтава, 
4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал", м. Полтава, 
5. Приватного нотаріусу Назаренко Катерини Валеріївни, м. Київ, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача -Фонд державного майна України, м. Київ,
про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацій права власності та наказу, недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, -
ВСТАНОВИВ: 

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 (суддя С.М.Білоусов) заяву Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури за вх. № 15/2-397вих-21 від 04.08.2021 року (вх.№ 8613 від 04.08.2021 року) про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно - виробничий корпус та блок обслуговуючих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 54, загальною площею 5 242,2 кв.м. . Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" та іншим особам здійснювати будь-які дії з вищезазначеним нерухомим майном, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.
Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" з ухвалою господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, поданої Заступником керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Кабінету Міністрів України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявник взагалі не навів жодних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача та обґрунтування мотивів щодо доцільності та необхідності забезпечення позову у вигляді арешту на майно. Вказує про порушення судом правил виключної підсудності, оскільки Відповідачем-1 є Державна служба геології та надр України. Яка є центральним органом виконавчої влади.
06.10.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №917/1212/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 у справі №917/1212/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" та призначено справу до розгляду на 08.11.2021 на 10 год. 30 хв. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" з ухвалою господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, поданої Заступником керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах Кабінету Міністрів України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" вчиняє дії спрямовані на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації. Вказує, що судом про відкритті провадження у справі та при ухваленні рішення про забезпечення позову було порушено правила виключної підсудності.
Крім того, апелянт звернувся із клопотанням, в якому просить поновити строк на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята судом без виклику сторін. Повний текст ухвали отримано апелянтом засобами поштового зв`язку 12.08.2021.
06.10.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №917/1212/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 у справі №917/1212/21 клопотання ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено, строк на подання апеляційної скарги поновлено. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал". Об`єднано апеляційну скаргу ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" (вх.№3041П/1-43) та апеляційну скаргу ПрАТ "Національна акціонерна компанія "Надра України" (вх.№3040П/1-43) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 в одне апеляційне провадження для сумісного розгляду. Призначено справу до розгляду на "08" листопада 2021 р. о 10:30 годині.
Прокурор надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу ПрАТ "НАК "Надра України" (вх.№12090 від 21.10.2021) в якому він просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В судове засідання 08.11.2021 з`явились прокурор та представник  ПрАТ "НАК "Надра України" (в режимі відеоконференції). Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників учасників справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про задоволення апеляційних скарг, з огляду на таке.
Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кабінету Міністрів України звернувся до суду з заявою № 15/2-397вих-21 від 04.08.2021 року (вх. № 8613 від 04.08.2021 року) про вжиття заходів забезпечення позову, а саме:
- накласти арешт на нерухоме майно - виробничий корпус та блок обслуговуючих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 54, загальною площею 5 242,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1065479953101).
- заборонити ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" (код ЄРДПОУ 43760076, м. Полтава, вул. Соборності, 54) та іншим особам здійснювати будь-які дії з вищезазначеним нерухомим майном, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо нього.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеного складу суду від 04.08.2021 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову по справі 917/1212/21 передано на розгляд судді Білоусову С.М.
В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що спірне нерухоме майно відчужено без волевиявлення власника - держави в особі Кабінету Міністрів України, воно підлягає витребуванню у державну власність від останнього набувача - ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал". 
Крім того, прокурор зазначає, що з метою запобігання відчуженню чи обтяженню державного майна необхідно відповідно до ст. ст. 136, 137 ГПК України вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно та заборонити ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" вчиняти з ним будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини стосовно них та накласти арешт на майно, яке незаконно вибуло з власності держави та підлягає поверненню, оскільки це може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.
Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Колегія суддів відзначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та  існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).
Обґрунтованим є таке судове рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд дійшов висновку, що спірне майно може бути відчужене Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал", з урахуванням фактичних обставин справи, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів всіх учасників судового процесу, враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі
Однак висновки місцевого суду та аргументація наведена в оскаржуваній ухвалі, не відповідають наведеним вище вимогам. Зокрема судом в межах наявних у нього повноважень не дослідів наявність у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних у розумінні статті 76-78 ГПК України доказів щодо вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" дій спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, укладення договору купівлі-продажу, тощо.
Судова колегія акцентує, що доказів на підтвердження вчинення ТОВ "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" (відповідач-3) зазначених дій прокурором до заяви про забезпечення позову не додано. При цьому у переліку додатків заяви про забезпечення позову значиться лише квитанція про сплату судового збору. Інших доказів на підтвердження наведених ним обставин не додано.
Відтак висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову є передчасними та не підтвердженим доказами в зв`язку з чим підстави для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову у даній справі відсутні.
Крім того надаючи оцінку доводам апелянтів про порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності, судом враховується таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
За змістом частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частинами 1, 2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Такими превентивними передбаченими законом заходами запобігання правопорушення є, зокрема, заходи забезпечення позову визначені главою 10 розділу І ГПК України.
Згідно із частиною 1 статті 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви – за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Системний аналіз наведеного свідчить, що право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції у господарських судах.
Отже розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду за умови дотримання яких здійснюється її розгляд по суті.
Тобто в першочерговою у будь якому випадку є оцінка дотримання процесуального порядку (юрисдикції) звернення із заявою про забезпечення позову до суду.
Положеннями Господарського процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23 ГПК України), інстанційна юрисдикція (статті 24-26 ГПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31 ГПК України).
Відповідно до частини 1 статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлено правила виключної підсудності справ.
Згідно із частиною 3 статті 30 ГПК України спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Водночас, частиною 5 статті 30 ГПК України передбачено, що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.
Отже, якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у частині 5 статті 30 ГПК України, зокрема міністерство, то така справа у будь-якому разі підлягає розгляду місцевим господарським судом юрисдикція якого поширюється на місто Київ.
Судова колегія відзначає, що у розумінні наведених норм процесуального права виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Виключна підсудність за змістом частини 5 статті 30 ГПК України, яка раніше була передбачена частиною 5 статті 16 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017) визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування, що, між іншим, спростовує аргументи, наведені позивачем у відзиві на касаційну скаргу. 
Як убачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є вимоги Заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Кабінету Міністрів України до Державної служби геології та надр України, (відповідач 1); Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" (відповідач 2); Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Інвестсервіс", (відповідач 3); Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" (відповідач 4); Приватного нотаріусу Назаренко Катерини Валеріївни (відповідач 5) про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацій права власності та наказу, недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння
Таким чином, звертаючись до Господарського суду Полтавської області із позовом та із заявою про забезпечення позову прокурором в якості відповідача 1 визначено Державну службу геології та надр України.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174, Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
За вказаного, з урахуванням положень частини 5 статті 30 ГПК України щодо виключної підсудності справ у спорах, у яких відповідачем є центральний орган виконавчої влади, дана справа є підсудною Господарському суду міста Києва.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною 3 статті 31 ГПК України визначено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Проте, всупереч наведеному, Господарський суд Полтавської області не передав матеріали позову разом із заявою про забезпечення позову для розгляду за виключною підсудністю, а відкрив провадження у справі та здійснив розгляд вказаної заяви по суті, вживши заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно визначене у позові, що є порушенням правил територіальної юрисдикції щодо виключної підсудності справ у спорах, у яких відповідачем є центральний орган виконавчої влади.
Згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".
За таких обставин розгляд місцевим господарським судом заяви про забезпечення позову з порушенням правом виключної підсудності та залишенням апеляційним судом прийнятого за результатом розгляду заяви судового рішення без змін є таким, що в цілому нівелює інститут виключної підсудності та ставить під сумнів саму сутність судового розгляду.
Відтак оскаржувана ухвала прийнята з порушенням правил територіальної юрисдикції (виключної підсудності справ).
Заперечення прокурора, викладені у відзиві на апеляційну скаргу наведених вище висновків суду не спростовують. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову місцевим господарським судом не було дотримано вимог процесуального закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг.
Відтак, ухвала господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 підлягає скасування у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, а в задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову слід відмовити.
Керуючись ст.271, п.2, ч.1, ст.275, п.4 ч.1, ст.277, ст.ст.281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" задовольнити.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Компанія "Комфорт Капітал" задовольнити.
Ухвалу господарського суду Полтавської області від 06.08.2021 у справі №917/1212/21 скасувати.
В задоволенні заяви заступника керівника Полтавської обласної прокуратури №15/2-397вих-21 від 04.08.2021 (вх.№8613 від 04.08.2021) про забезпечення позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.11.2021.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко