Постанова
Іменем України
01 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 336/390/17
провадження № 61-580св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, 
особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_3 ,  
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З., за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст заяви
09 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2018 року.
Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року у цій справі позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено частку ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 частки цієї квартири. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року у справі № 336/1127/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року, визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці.
Заявник зазначав, що після винесення постанови Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року йому стало відомі обставини, які є істотними для справи і які не могли бути відомими учасникам справи та суду під час розгляду справи, а саме: постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. 
Таким чином, у заявника наявне право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Із урахуванням наведених обставин, ОСОБА_1 просив суд задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року; ухвалити нове рішення, яким визначити частку ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 частки цієї квартири; визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 1-4, т. 2). 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанцій
Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2018 року задоволено частково. Постанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2018 року скасовано. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року, якими  ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці. Судом з`ясовано, що особа, у зв`язку із поданням апеляційної скарги якої скасоване судове рішення, не мала права на спадкування, а тому не могла і претендувати на частину спадщини та мати будь-який захищений законом інтерес у цій справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою напостанову Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2018 року, у якій просять суд скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_1 пропустив встановлений статтею 424 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Відсутній суд, який може розглянути заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року, оскільки указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Апеляційний суд Запорізької області ліквідовано 05 жовтня 2018 року, правонаступники відсутні. Суд апеляційної інстанції у порушення положень частини четвертої статті 429 ЦПК України постановив ухвалу, а не прийняв постанову. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, яке залишене без змін після апеляційного перегляду, про надання ОСОБА_3 додаткового строку на прийняття спадщини, яке у подальшому скасовано постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року, не пов`язане із постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, а отже, відсутні нововиявлені обставини, передбачені пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У жовтні 2021 року справу № 336/390/17 передано до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 16 березня 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_2  подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подана із дотриманням вимог статей 423-425 ЦПК України, а тому доводи касаційної скарги про порушенням судом норм процесуального права є помилковим. 
Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_5 уклав шлюб із  ОСОБА_2  (до шлюбу ОСОБА_6 ), що підтверджується свідоцтвом про одруження від 17 грудня 1999 року (а. с. 16, т. 1).
За час шлюбу ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 придбали квартиру  АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 15 квітня 2000 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н. Г. за № 462 (а. с. 8, т. 1).
14 липня 2005 року вказаний шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 14 липня 2005 року (а. с. 17, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який є рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 квітня 2016 року (а. с. 11, т. 1).
У встановлений законом строк  ОСОБА_4 звернувся до державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 16 квітня 2016 року, проте постановою державного нотаріуса п`ятої Запорізької нотаріальної контори від 14 грудня 2016 року № 5322/02-31 відмовлено  ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 7, т. 1).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено частку ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 1/2 частки цієї квартири. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 68-71, т. 1).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року у справі № 336/1127/17, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року                                  (а. с. 180-181, т.1), визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року у якості правонаступника  ОСОБА_4  залучено ОСОБА_1                (а. с. 211, т. 1).
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову (а. с. 223-225, т. 1). 
Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року скасовано рішенняя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (а. с. 12-17, т. 2).
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що після винесення апеляційним судом постанови від 07 червня 2018 року йому стало відомі обставини, які є істотними для справи і які не могли бути відомими учасникам справи та суду під час розгляду справи, а саме: постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
Так, зі змісту постанови Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, про перегляд якої подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, вбачається, що підставою для ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , стало те, що судом першої інстанції не встановлено повне коло спадкоємців, а позивачем не надано доказів на підтвердження права на спадкування іншими особами. 
Роблячи такий висновок, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, яке залишено без змін після апеляційного перегляду, ОСОБА_3 надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 терміном 3 місяці. 
Отже, ОСОБА_3 , яка не брала участі у справі у судів першої інстанції та подала апеляційну скаргу, також є спадкоємцем другої черги після смерті свого брата ОСОБА_4 .
Із відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для перегляду постанови Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року за нововиявленими обставинами згідно з пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки скасовані судові рішення (рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанова Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року), які стали підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Такі обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи та виникли після набрання судовим рішенням законної сили.
Встановивши, що ОСОБА_3 не мала права на спадкування, оскільки пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини та у визначенні додаткового строку їй відмовлено, що свідчить про те, що права останньої рішенням суду першої інстанції не порушено, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування постанови Запорізького апеляційного суду від 07 червня 2018 року, якою апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року. 
Верховним Судом відхиляються доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 пропустив встановлений статтею 424 ЦПК України строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 3 частини другої статті 423 цього Кодексу, може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду. 
При цьому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другоїта частиною третьоюстатті 423 цього Кодексу може бути подана не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили (пункт 2 частини другої статті 424 ЦПК України). 
Визначений абзацом 3 частини другої статті 424 ЦПК України місячний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є процесуальним і може бути поновлений за загальними правилами, встановленими статтею 127 ЦПК України.
Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилався на те, що постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року отримана ним поштовим переказом 16 червня 2020 року                         (а. с. 3, т. 2).  
Надаючи оцінку поважності пропущеного ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції виходив із того, що постанова винесена Верховним Судом без виклику та повідомлення сторін, а тому заявник дізнався про її існування лише після отримання такого судового рішення. При цьому, апеляційним судом враховано, що пропуск  ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є нетривалим. 
Отже, суд апеляційної інстанції, надавши правову оцінку пропуску ОСОБА_1 строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстави для його поновлення. 
При цьому, Верховний Суд вважає, що процесуальні недоліки суду апеляційної інстанції, а саме: не здійснення перевірки дотримання строку звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами під час відкриття провадження, а лише під час розгляду заяви по суті, не впливають на обґрунтованість оскаржуваного судового рішення по суті заяви про перегляд рішення.
Доводи касаційної скарги про те, що відсутній суд, який може розглянути заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року, оскільки указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 Апеляційний суд Запорізької області ліквідовано 05 жовтня 2018 року, правонаступники відсутні, є безпідставними, з огляду на таке. 
Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.
Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» переведено суддів Апеляційного суду Запорізької області на роботу на посадах суддів Запорізького апеляційного суду.
Відповідно до змісту частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань у паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.
05 жовтня 2018 року розпочав роботу Запорізький апеляційний суд.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Отже, доводи касаційної скарги щодо неможливості забезпечити розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у зв`язку із ліквідацією Апеляційного суду Запорізької області, є безпідставними, оскільки замість ліквідованого суду утворено Запорізький апеляційний суд, який призначений для здійснення правосуддя. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства в їх сукупності матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції у порушення положень частини четвертої статті 429 ЦПК України постановив ухвалу, а не прийняв постанову, є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності. 
Доводи касаційної скарги про те, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, яке залишене без змін після апеляційного перегляду, про надання ОСОБА_3 додаткового строку на прийняття спадщини, яке у подальшому скасовано постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року, не пов`язане із постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року, а отже, відсутні нововиявлені обставини, передбачені пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України, по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення скаржником норм процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін - якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук