Дата документу 23.11.2021 Справа № 326/505/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №326/505/20        Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
Провадження № 22-ц/807/2939/21        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Кухаря С.В.,
       Крилової О.В.
при секретарі: Бабенко Т.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову зазначав, що 20 червня 2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління між ним та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, актовий запис № 247. 
ОСОБА_2 зазначав, що з часом, взаєморозуміння в сім`ї зникло, фактичні шлюбні відносини припинились з початку 2020 року. Примирення неможливе. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Проживають окремо. Вона пішла від нього та переїхала за місцем реєстрації. Майновий спір відсутній. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не бажає добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС, ОСОБА_2 просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 247.
Заочним рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року позов задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 20 червня 2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, запис № 247. Після розірвання шлюбу прізвища сторін не змінено.
Задовольняючи позов, суд першої виходив з його обґрунтованості. При цьому, враховуючи, що ОСОБА_2 вважає неможливим, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини з ОСОБА_1 , суд зазначив, що не може зобов`язати сторони прийняти заходи до примирення.
Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 03 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись, на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне Приморського районного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою залишити позов без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що встановленні в оскаржуваному рішенні факти не могли бути встановлені без її участі. При цьому, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Проте, ОСОБА_1 не могла заперечувати проти розірвання шлюбу і проявити ініціативу щодо надання судом строку для примирення із позивачем. Цього не відбулось, оскільки, суд не забезпечив її участі при розгляді справи.
Окрім вищезазначеного, якщо зберегти шлюб виявилось би неможливим, у ОСОБА_1 була можливість скористатись своїм правом на подання зустрічної вимоги про поділ їх спільного із ОСОБА_2 майна. 
ОСОБА_2 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
23 листопада 2021 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника. Апеляційну скаргу підтримує (а.с. 91-93).
ОСОБА_2 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. ОСОБА_2 , надав пояснення, в яких зазначено, що ним укладено новий шлюб, в якому подружжям очікується народження дитини. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 89), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 20 червня 2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 247 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с. 5).

Учасниками справи також визнається, що на момент звернення ОСОБА_2 з позовом, шлюбні відносини між подружжям припинено.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
Вирішуючи спір, суд, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував відповідно до статті 111 СК України заходи примирення подружжя апеляційний суд відхиляє, як безпідставні.
За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача, а відмова суду у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти його волі.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ухваленням заочного рішення, суд першої інстанції позбавив її право на подання зустрічного позову про поділ майна подружжя, також є безпідставними, оскільки оскаржуваним рішення питання про поділ майна подружжя не вирішувалось. При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом про розподіл спільного нажитого за час подружжя майна. 
Отже, підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Приморського районного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року у цій справі – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 30 листопада 2021 року.

Головуючий:

Судді: