ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р.	Справа № 520/5585/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. (ухвалене  суддею  Зінченко А.В., повний текст якого складено 16.06.2021 р.)  по справі № 520/5585/21 за позовом           Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод"   до           Головного управління Держпраці у Харківській області                    про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД" (в подальшому – ТДВ "САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ХК28131/ХА400/605/АВ/П, виданий Головним управлінням Держпраці у Харківській області 28.01.2021 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. позов задоволено  частково, а саме:  визнано протиправними та скасовано п. 3, п. 4 припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ХК28131/ХА400/605/АВ/П, виданого Головним управлінням Держпраці у Харківській області 28.01.2021 р.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  в частині відмови в задоволені позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. в цій частині  та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про оплату праці», Кодексу законів про працю України (в подальшому – КЗпП України),  Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач  подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  не підлягають  задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці (перевірки) ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» складено акт № ХК 28131/ХА400/605/АВ від 28.01.2021 р. щодо додержання вимог законодавства у сфері праці (перевірки), висновками якого встановлено наступні порушення позивача: ч. 3 ст. 32 КЗпП України, за те, що  працівники не повідомлені за 2 місяці про зміну істотних умов праці (систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад тощо);  ст. 103 КЗпП України, за те, що працівника не повідомлено про запровадження або зміну діючих умов оплати праці; п. 8 Постанови   Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення  середньої заробітної плати»  № 100 від 08.02.1995 р. (в подальшому – Постанова № 108); за те, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденної заробітної плати на не відповідне число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком; абз. 3 п. 2 розділу II Постанова № 108 за те, що в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється не з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата; ч. 1 ст. 127 КЗпП України за  відрахування із заробітної плати провадяться не у випадках, передбачених законодавством України; ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» за те, що  виплата заробітної плати проводиться в робочі дні у строки, рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
На підставі висновків вищевказаного акту, відповідачем складено припис №  ХК28131/ХА400/605/АВ/П від 28.01.2021 р. яким позивача в строк до 28.02.2021 р.  зобов`язано усунути наступні порушення:  ч. 3 ст. 32 КЗпП України; ст. 103 КЗпП України;  п. 8 Постанова № 108; абз. 3 п. 2 розділу II Постанова № 108; ч. 1 ст. 127 КЗпП України; ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Не погоджуючись із вищевказаним приписом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи частково  позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що  позивачем порушено  вимоги  ч. 3 ст. 32, ст. 103, ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 115  КЗпП, Закону України «Про  оплату праці», то пункти припису 1, 2, 5, 6 обґрунтовані та не підлягають скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. 
Згідно  із ст. 1 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”,   державний нагляд (контроль) -   діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених  законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Відповідно до ч. 4  ст. 2 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, заходи контролю здійснюються, зокрема,  органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Частиною  1 ст. 6 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” встановлено що підставою для здійснення позапланових заходів, зокрема є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Згідно із ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частішою п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту».
Статтею 119 КЗпП України, встановлено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом, укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та. членів їх сімей". Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також: потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими. Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині зберігання місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.
Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Згідно із ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Відповідно до  ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Згідно із ч. 1 ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.
Відповідно до  ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Судовим розглядом встановлено, що перевірка  позивача здійснена на підставі звернення працівника ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» ОСОБА_1 про порушення стосовно нього законодавства про працю. 
ОСОБА_1 на підставі наказу ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» № 113-к від 14.06.2019 р. зарахований до бригади №1 цеху № 11 ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» та з  10.08.2019 р. по 09.08.2022 р. увільнений від роботи на три роки, у зв`язку з укладенням контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку (згідно річної норми часу) на період дії Контракту, що підтверджується копією наказу  позивача  № 152-к від 12.08.2019 р. 
На підприємстві ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» запроваджено режим підсумованого обліку робочого часу працівників основного виробництва, до якого відноситься посада ОСОБА_1 , з обліковим періодом - рік.
Відповідно до графіку змінності за листопад 2020 року  передбачено 15 змін, 180 годин, на грудень 2020 року - 15 змін, 180 годин, а нарахування здійснено виходячи з 138 годин у листопаді 2020, 123 годин у грудні 2020 року, тобто, наявні зміни істотних умов праці (систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад тощо) та про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення.
Проте, доказів ознайомлення працівника товариства ОСОБА_1 з такими змінами  позивачем не надано ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції. 
Також судовим розглядом встановлено, що наказом ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» № 200 від 23.10.2020 р., у зв`язку з заявим нарахуванням  середньої заробітної плати за період з серпня 2019 року  по вересень 2020 року ОСОБА_1 щомісячно з жовтня 2019 року утримано  надмірно нараховану суму в розмірі 20 % нарахованої заробітної плати. 
Судовим розглядом встановлено, що позивачем вищевказаний наказ направлявся на адресу: АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_1 ), проте, доказів отримання ОСОБА_1 та ознайомлення його з вищевказаним наказом  позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано. 
Крім того, станом на 23.10.2020  р. ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, а дані про направлення вищевказаного наказу за адресою проходження ОСОБА_1 служби відсутні. 
Відповідно до розрахункових листків ОСОБА_1 за листопад 2020 року та грудень 2020 року, ТДВ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБЗАВОД» з   ОСОБА_1 утримано за листопад 2020 року надлишок заробітної плати 1818,84 грн., за грудень 2020 року надлишок  заробітної плати 1621,14 грн., тобто, з  порушенням  ч. 1  ст. 127 КЗпП України.
Згідно із випискою по рахунку приватного клієнта ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» ОСОБА_1 за розрахунковий період з 02.11.2020 р. по 31.12.2020 р. грошові кошти останньому виплачені: за 1 половину листопада 2020 року - 24.11.2020 р. в сумі 4100 грн., за 2 половину листопада 2020 року - 08.12.2020 р.  в сумі 1401,99 грн.; за першу половину грудня 2020 року - 23.12.2020 р.  в сумі 2450 грн.; за 2 половину грудня 2020 року - 06.01.2021 р. в сумі 2453,94 грн., тобто, з порушенням  строків встановлених ч. 1 ст. 115 КЗпП України,  ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  матеріалами справи підтверджено порушення позивачем  вимог  ч. 3 ст. 32, ст. 103, ч. 1 ст. 127, ч. 1 ст. 115  КЗпП, Закону України «Про  оплату праці», у зв`язку з чим  пункти припису 1, 2, 5 ,6 обґрунтовані та не підлягають скасуванню.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.  243,  308,  316,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Салтівський хлібзавод"  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 по справі № 520/5585/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.      

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  08.11.2021 року