ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/2583/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)                                                                         
суддів: Кощеєва І.М., Дарміна М.О.,   
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін: 
від позивача: Зубик Н.В., ордер серія ДП №2432/011  від 15.01.2021 р.,  адвокат;
представник відповідача в судове засідання не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021, ухвалене суддею Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 02.07.2021, у справі №904/2583/21 
за позовом Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загіну державної служби України з надзвичайних ситуацій, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості за Договором №291/01 у розмірі 12 823 352,54 грн (12 824 929,11 грн., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.04.2021)
                                                            ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальне) загін державної служби України з надзвичайних ситуацій звернувся до Господарського суду Дніпропетровської  області  з позовом про стягнення  з   Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості за Договором №291/01  у розмірі 6 155 263,20 грн., яка складається з  суми  основного  боргу  у розмірі   6 155 263,20 грн., втрати від інфляції – 40009,21 грн., 3% річних -  13912,58 грн., пеня – 56 662,15 грн.
Ухвалою суду від 19.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07.04.2021.
Підставою позовних вимог є порушення відповідачем зобов`язань за договором на постійне та обов"язкове аварійно-рятувальне обслуговування об"єктів та окремих територій  №291/01 від 12.12.2013 (зі змінами та доповненнями) в частині повної та своєчасної оплати наданих у грудні 2020 – січні 2021 послуг, в зв"язку з чим на підставі п. 5.4. договору позивачем нараховано відповідачу пеню, а також відсотки річних і інфляційні втрати згідно зі ст.625 ЦК України. 
12.04.2021 відповідачем надано відзив на позов, в якому він зазначає, що стягнення з ДП "Східний ГЗК" заявленої суми неустойки призведе до неплатоспроможності відповідача, а відтак він просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.
21.04.2021 позивачем надано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій заборгованість за договором №291/01 від 12.12.2013 складає 12 823 352,54 грн., з яких основна заборгованість за договором - 12 310 526,40 грн. (за період грудень 2020 – березень 2021), втрати від інфляції - 258 521,03 грн.,3% за користування коштами - 49 832, 33 грн., пеня - 204 472, 79 грн.
Ухвалою суду від 26.04.2021 прийнято до розгляду  заяву Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій про збільшення позовних вимог. Підготовче засідання відкладено до 05.05.2021.
26.04.2021 відповідач надав  до суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому заперечує проти збільшення та вважає таку вимогу позивача безпідставною. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
05.05.2021 Позивач  надав  заяву  про збільшення  позовних  вимог, в  якій  просив стягнути  з  відповідача   12 824 929,11 грн., з яких заборгованість за договором -                       12 312 102,97 грн., втрати від інфляції - 258 521,03 грн., 3% за користування коштами -                49 832, 33 грн., пеня - 204 472, 79 грн. та  стягнути   судові  витрати -  192 373,94 грн. 
Ухвалою суду від 05.05.2021 прийнято до розгляду  заяву Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.04.2021 за вх. № 22151/21 про збільшення позовних вимог. Закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті  на 25.05.2021.
Відтак, остаточні позовні вимоги розглядались господарським судом з урахуванням заяви позивача від 21.04.2021 вих. №01/3-879.
24.05.2021 відповідачем надано клопотання, у якому він просить зменшити розмір штрафних санкцій, 3%  річних  та  інфляційних  втрат у десять разів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/2583/21 позовні вимоги задоволено частково.  
Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій заборгованість  за  договором  у сумі    12       312       102,97 грн., інфляційних  втрат -   258        521,03 грн., 3%  річних  -  49        832,33 грн., пені  -  143       130,95 грн., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору -  192       373,94 грн.
В  частині  стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону державної служби України з надзвичайних ситуацій пені  у сумі  61 341,84 грн.  -  відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення пені в сумі 143 130,95 грн, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез"ясування обставин справи, просить рішення суду у цій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір неустойки відповідачу на 90%. 
Одночасно, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача стосовно статутної діяльності контрагента відповідача, яке віднесено та має ознаки неприбутковості. Таким чином, апелянт вважає вимоги позивача щодо стягнення пені такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України і його статутній діяльності. 
Також суд не взяв до уваги, позицію відповідача щодо  розміру неустойки, яка є надмірно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементом принципу верховенства права. 
Звертає увагу на можливість суду зменшити неустойку, з урахуванням оцінки критеріїв винятковості випадку для її зменшення. Наголошує, що у простроченні виконання зобов"язання відсутня вина відповідача, оскільки останнє порушило зобов"язання перед іншими контрагентами через прострочення ДП "НАЕК "Енергоатом", який є єдиними  покупцем продукції відповідача і систематично порушує  графік платежів перед відповідачем. Через наведене підприємство відповідача фактично виведено у тимчасовий простій, має місце систематичне перенесення строків виплати заробітної плати працівникам; систематично отримує попередження про відключення електроенергії та газопостачання. 
Зауважує, що позивачем не доведене спричинення йому збитків, в той час, як сплата суми присудженої пені в розмірі 143 130.95 грн фактично призведе до неплатоспроможності відповідача.
Також звертає увагу, що відповідачем документами фінансової звітності підтверджене незадовільне фінансове становище, а запровадження примусового виконання призведе до тривалого блокування рахунків підприємства, що, в свою чергу, стане причиною затримки заробітної плати, сплати обов"язкових платежів, неможливості розрахуватись за спожиті комунальні послуги, здійснювати закупівлю виробничо-господарської продукції та зупинення виробництва. 

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався. 
Відповідно до  протоколу передачі раніше визначеному складу суду від 06.09.2021, справу №904/2583/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2021 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через неподання останнім доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також, після розгляду клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, визнано підстави в ньому наведені не поважними, зокрема зазначено, що якщо в підтвердження неможливості виконати вимоги ухвали суду від 26.07.2021 з 02.08.2021 скаржником наведені доводи та відповідні докази, зокрема постанови про накладення арешту на кошти апелянта, що є підставою об"єктивного характеру, то доказів, які б свідчили про неможливість виконання вимог ст.258 ГПК України при поданні скарги вперше (07.07.2021) у період до 02.08.2021 апелянтом не наведено. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, зокрема подання клопотання із зазначенням інших підстав пропуску строку.
Доказів отримання вказаної ухвали суду апелянтом матеріали справи на момент відкриття провадження не містять. 
17.09.2021 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 13.09.2021, надійшла заява про усунення недоліків скарги до якої додано платіжне доручення №11870 від 28.08.2021 про сплату 3405,00 грн. 
А також подано нове клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке мотивовано тим, що вперше апелянт звернувся з апеляційною скаргою в межах строків, визначених ст.256 ГПК України, при цьому вперше сплатити судовий збір не мав можливості, оскільки постановами Жовтоводського міського відділу ДВС Південно-Східного управління Міністерства юстиції від 07.07.2021, 13.07.2021, 15.07.2021, 21.07.2021, 28.07.2021, 29.07.2021, 02.08.2021 були накладені арешти на грошові кошти відповідача, що об"активно унеможливило подати належну в процесуальному сенсі скаргу вперше, а також виконати вимоги ухвали суду від 26.07.2021 про залишення без руху вперше поданої апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021 (колегія суддів: головуючий, доповідач – Іванов О.Г., судді – Кощеєв І.М., Дармін М.О.) визнано поважними підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги та відновлено відповідачу строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021  у справі  №904/2583/21; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; судове засідання призначено на 08.11.2021 на 11:00 годину; сторонам наданий строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань відповідно до ст.ст. 38, 74, 80, 161, 263 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалу про відкриття провадження у справі отримано учасниками процесу: позивачем – 30.09.2021, відповідачем – 28.09.2021, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції.
08.11.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача засобами електронного зв"язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано перебуванням представника відповідача на лікарняному і неможливістю прибути у засідання іншому представнику. 
Зазначений документ надійшов засобами електронного зв`язку та не містить кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується відповідною довідкою № 06-21/682/21 відділу документообігу та контролю (канцелярії) суду від 08.11.2021. 
За приписами ч.8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Частиною 3 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. 
Відповідно до статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" №851-IV від 22.05.2003 електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно зі статтею 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" №851-IV від 22.05.2003 для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.
Приписами статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" №851-IV від 22.05.2003  оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Оскільки надіслане Відповідачем електронною поштою клопотання не містить кваліфікованого цифрового підпису, отже, не належить до офіційного документу.
Таким чином, відсутність кваліфікованого цифрового підпису на документі свідчить про не підписання поданого документу, наслідком чого є залишення його без розгляду (ч.4 ст.170 ГПК України).
Представник позивача в судовому засіданні 08.11.2021 доводи апеляційної скарги заперечив, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, ухваленим на підставі досліджених судом доказів.
В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.
Враховуючи, належне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, з урахуванням не підписання кваліфікованим цифровим підписом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а відтак, залишення його без розгляду, внаслідок чого його  неявка не визнається судом поважною, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника відповідача.
В судовому засіданні 08.11.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частину постанову у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1   ст. 74 Господарського процесуального кодексу України       кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
12.12.2013   між  Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном  державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі  позивач, виконавець)  та  Державним підприємством  "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі -  відповідач, замовник) укладено договір  на  постійне   та  обов`язкове  обслуговування державними   аварійно-рятувальними    службами   об`єктів  та  окремих   територій № 291/01 з  протоколом  розбіжностей (далі - договір). 
В подальшому  сторонами  підписано  Додаткові  угоди  від  13.12.2013 №  01/292/01,  від  20.12.2013 №  02/297/01, від  21.10.2014  № 03/180/01,  від  01.12.2014 №  04/297/01,  від  24.12.2014 №  03/247/01 з  протоколом  розбіжностей, від 05.10.2015 №  05/337/01 з  протоколом  розбіжностей, від  14.04.2016 №  06/78/01 з  протоколом  розбіжностей, від  10.10.2016 №  07/249/01, від 23.03.2017 №  08/77/01, від  01.02.2017 №  08/15/01, від  27.11.2017 №  09/330/01 з  протоколом  розбіжностей, від  27.02.2018 №  10/407/01 з  протоколом  розбіжностей, від  14.12.2018 №  11/601/01, від  24.12.2019 № 12/225/01, від  24.12.2019 №  13/299/01, від  12.03.2020 №  14/42/01 до  вказаного  договору.      
Пунктом  1 договору  в редакції  додаткової  угоди  № 11/601/01 встановлено, що   ДВГРЗ ДСНС України   організовує   цілодобове    функціонування   своїх   підрозділів   у  режимі   постійної  готовності  до   виконання   необхідного   комплексу   аварійно-рятувальних   робіт в умовах  надзвичайних   ситуацій або  загрози  їх  виникнення,  забезпечує, роботи та  заходи, спрямовані на  запобігання  та   профілактику виникнення   надзвичайних   ситуацій техногенного   та  природного   характеру,  у кількості  10-ти   оперативних   одиниць, згідно  з   нормативом   виїзду   на  об`єкти   замовника, що   встановлений   планом   локалізації  та   ліквідації   аварій.  Виконавець   здійснює   постійне   та  обов`язкове   обслуговування   об`єктів  замовника. Об`єкти  замовника,  які  підлягають   постійному   та  обов`язковому   аварійно-рятувальному   обслуговуванню,  визначені  в додатку  № 1 який  узгоджується   обома  сторонами.  
Відповідно до  п.  4.1. договору  в редакції  додаткової  угоди  №  14/42/01  вартість аварійно-рятувального   обслуговування   об`єктів   замовника   підрозділами виконавця складає   помісячно:  
-  з  01.04.2020 по  30.06.2020 - по  2 926 853,80 грн., без  ПДВ; 
-  з  01.07.2020 по  30.11.2020 -  по  3 012 150,00 грн., без  ПДВ; 
-  з  01.12.2020 по 31.12.2020 -  по  3 077 631,60 грн., без  ПДВ. 
Ця вартість   узгоджена   сторонами   та   підлягає   щорічному   погодженню   вартості. 
Вартість   функціонування   структурних   підрозділів виконавця в режимі   постійної   готовності до   виконання   необхідного   комплексу аварійно-рятувальних   робіт   в умовах   надзвичайної   ситуації або   загрози   її   виникнення  є  дійсною  на  наступні  періоди   до   погодження   сторонами   нової   суми   фінансування. 
Пунктом  4.3. договору   встановлено, що  перерахування   коштів   проводиться   щомісячно в термін  до  10 числа   місяця, що   слідує   за  звітним, згідно   з  наданими   виконавцем   рахунками.  
Згідно  п.  5.1.   договору  за  невиконання  або   неналежне   виконання зобов`язань  за  цим  договором   замовник  та   виконавець   несуть   однакову   відповідальність   згідно  з  чинним  законодавством   України. 
Відповідно  до  п.  5.4.  договору  за порушення   терміну оплати  замовник  сплачує виконавцю   пеню у  розмірі  0,1 %  від  суми   заборгованості  за  кожний   день  затримки   платежу, але  не  більше   подвійної  облікової    ставки  НБУ, яка  діє   у  період, за   який   нараховується  ат   виплачується  пеня. Сплата   пені  не   звільняє   винну  сторону    від   виконання   обов`язків   за  даним  договором. 
Договір  укладається  на  невизначений   термін    та  вступає   в дію  з  01.01.2014 року (п.  6.1 договору).  
Позивачем на виконання умов договору у період грудень 2020 – березень 2021 року надано  відповідачу послуги  на загальну суму  12 312 102,97 грн., що підтверджується актами виконання  умов  договору №472-ф від 31.12.2020, №2523 від 21.12.2020, №3-ф від 31.01.2021, №47-ф від 28.02.2021, №97-ф від 31.03.2021, (а.с. 43, 44, 88, 89, 162, т.1), які підписані сторонами без заперечень.  
Також на оплату послуг позивачем оформлені відповідні рахунки (а.с.45, 46, 86, 87, 161, т.1).
Відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем склала  12 312 102,97 грн. 
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та оплати наданих послуг і стало підставою звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.
Крім того, позивачем на суму заборгованості нарахована неустойка (пеня), передбачена п.5.4 договору, в сумі 204 472,79 грн за загальний період з 12.01.2021 по 15.04.2021 (розрахована по кожному акту окремо), 49 832,33 грн – 3% річних за період з 12.01.2021 по 15.04.2021, та 258 521,03 грн. інфляційних втрат за період січень-березень 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив із доведення позивачем належними та допустимими доказами факту надання послуг на заявлену суму та її неоплати відповідачем у встановлений  договором строк, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій (пені).  
Зауважено, що розрахунок пені здійснений неправильно, оскільки правильним періодом обчислення прострочення оплати є 11.01.2021-15.04.2021, відтак, вірною сумою нарахування пені є 212 955,73 грн., втім, з урахуванням положень ч.1 ст.14  та ч.2 ст.237 ГПК України, стягненню підлягає сума заявлена позивачем у позові – 204 472,79 грн.
Також судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних і констатована помилковість у здійсненні цих нарахувань. Суд першої інстанції зазначив, що правильною є сума 3% річних за заявлений позивачем період (12.01.2021- 15.04.2021) в розмірі 50 603,52 грн., а інфляційних втрат – 260 718,39 грн., втім, з урахуванням меж позовних вимог задоволенню підлягають заявлені позивачем суми – 49832,33 грн. 3% річних та 258 521,03 грн. інфляційних втрат (відповідно). 
В той же час, суд першої інстанції визнав за можливе задовольнити частково клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій (пені) та з урахуванням причин неналежного виконання зобов"язання, віднесення відповідача до переліку об"єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, компенсаційний характер нарахувань відсотків річних і інфляційних втрат, з урахуванням дотримання балансу інтересів обох сторін, зменшив штрафні санкції на 30%. 

Оскільки предметом апеляційного оскарження є сума пені, що присуджена до стягнення з відповідача в розмірі 143 130,95 грн та відповідач не погоджується із задоволення його клопотання про зменшення неустойки (пені) на 30% і просить зменшити таку неустойку на 90%, то, відповідно до приписів ч.3 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині вимог. 

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення суми пені на 30%, з наступних мотивів.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.
Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання послуг є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
За змістом частини першої ст. 901, частини першої ст. 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору про надання послуг, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 2   ст. 231 ГК України    встановлено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). 
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідальність з урахуванням вказаної норми права, сторони передбачили у п.5.4 договору, зокрема сплату замовником виконавцю пені у розмірі 0,1 відсотки від суми заборгованості за кожний день затримки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується та виплачується пеня. 
Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України). 

Як вже зазначалось вище, з урахуванням умов пункту  4.3 договору  відповідно до якого   перерахування  коштів   проводиться  щомісячно  в термін  до  10 числа  місяця, що  слідує   за  звітним, згідно   з  наданими   виконавцем  рахунками, прострочення оплати наданих послуг за грудень 2020 року почалось  з  11.01.2021 ( та по  15.04.2021, в межах заявлених позивачем вимог), відтак сума  пені  за  цей період  становить  212  955,73 грн., про що правильно вказав суд першої інстанції. Однак, з урахуванням меж позовних вимог стягненню  підлягає   сума пені заявлена  позивачем  204 472,79 грн.  
В той же час, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%, яке обґрунтовано тим, що:
- підприємство відповідача віднесено до переліку об"єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83;
- статутною діяльністю позивача, не передбачено отримання прибутку, таким чином, вимоги позивача щодо стягнення пені є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України і його статутній діяльності;
- розмір неустойки є надмірно завищеним та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементом принципу верховенства права;
- відсутність у позивача збитків від прострочення виконання зобов"язання; 
- у простроченні виконання зобов"язання відсутня вина відповідача, оскільки останнє порушило зобов"язання перед іншими контрагентами через прострочення ДП "НАЕК "Енергоатом", який є єдиними  покупцем продукції відповідача і систематично порушує  графік платежів перед відповідачем; через наведене підприємство відповідача фактично виведено у тимчасовий простій, має місце систематичне перенесення строків виплати заробітної плати працівникам; систематично отримує попередження про відключення електроенергії та газопостачання;
- відповідачем документами фінансової звітності підтверджене незадовільне фінансове становище, а запровадження примусового виконання призведе до тривалого блокування рахунків підприємства, що, в свою чергу, стане причиною затримки заробітної плати, сплати обов"язкових платежів, неможливості розрахуватись за спожиті комунальні послуги, призведе до соціальної напруги, оскільки відповідач є місто утворюючим підприємством для міста Жовті Води, смт. Смолине Кіровоградської області та забезпечує роботою мешканців міста Мала Виска Кіровоградської області. 
На підтвердження скрутного фінансового стану відповідачем надано наступні документи: копію довідки по заборгованості із заробітної плати, копію довідок банківських установ по залишку грошових коштів на рахунку, постанови про арешт коштів відповідача, баланс (фінансову звітність за 2020 рік перший квартал 2021 року).
Проаналізувавши обставини справи на предмет ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), інші важливі для цієї справи обставини, суд першої інстанції вказаний випадок відніс до виняткових та , з урахуванням балансу інтересів обох сторін  задовольнив клопотання відповідача частково, зменшивши пеню на 30%. 

Колегія суддів з вказаними доводами суду першої інстанції погоджується та зауважує наступне. 
Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, тому він, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе її зменшення.
Отже, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.
Розглядаючи питання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені, колегія виходить із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, і враховує, що неустойка як засіб розумного стимулювання виконання основного грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши доводи сторін, узявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо можливості зменшення пені, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:
- ступінь виконання відповідачем спірного зобов`язання за Договором №291/01 від 12.12.2013, яке  з грудня 2020 року має тільки тенденцію до збільшення, тобто не виконується відповідачем;
- значність прострочення виконання зобов"язання (з грудня 2020 року відповідач свої договірні зобов"язання не виконує, відтак, на момент ухвалення рішення у справі -22.06.2021, прострочення виконання становить півроку);
- відсутність в матеріалах справи доказів негативних наслідків для позивача від неналежного виконання зобов"язання відповідачем, а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин;
- розмір пені, який становить 204 472,79 грн. та не є надмірно великим у порівнянні з основною сумою заборгованості – 12 312 102,97 грн., вільність сторін у визначенні умов договору, яким, в тому числі, визначений розмір неустойки (пені); 
- поведінку винної сторони, в тому числі вжиття/невжиття нею заходів до виконання зобов"язаненя, добровільного негайного усунення порушення (так, відповідачем не доведено, що ним вживались всі можливі необхідні заходи для усунення порушення зобов"язання); 
- віднесення підприємства відповідача до переліку об"єктів державної власності, що мають значення для економіки і безпеки держави, 
з урахуванням дискреційних повноважень суду щодо зменшення пені, здійснив правомірний висновок про часткове задоволення клопотання відповідача і зменшив пеню на 30%.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що судом першої інстанції розглянуті у сукупності всі критерії необхідні для зменшення розміру неустойки, а не лише майновий стан відповідача і з урахуванням балансу інтересів сторін, а також заявлених вимог щодо зменшення пені на 90%, що є  неприйнятним, оскільки зменшення неустойки до такого розміру взагалі нівелює відповідальність сторони за порушення зобов"язання, яке мало місце у цій справі, задовольнив клопотання відповідача частково. 

Щодо доводів апеляційної скарги про не взяття до уваги  розміру неустойки, яка є надмірно завищеною та не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, як складовим елементом принципу верховенства права, то вони не узгоджуються зі встановленими обставинами справи,  відтак, відхиляються судом.
Доводи відповідача про визначення статутної діяльності позивача, як неприбуткової організації, а відтак, на його думку, безпідставність вимог в частині стягнення неустойки (пені), відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки правова природа пені – це відповідальність за неналежне виконання зобов"язання боржником і покликана захистити кредитора від такого неналежного виконання зобов"язань боржником, а також стимулювати останнього до належного виконання зобов"язання; вона не носить характер основного зобов"язання та її метою є компенсація можливих втрат кредитора, у тому числі за умови недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності.   
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що сам лише майновий стан відповідача не є обов"язковою підставою для зменшення розміру неустойки, без врахування інших важливих критеріїв у сукупності. 
Щодо доводів про відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобов"язання, оскільки останнє порушило зобов"язання перед іншими контрагентами через прострочення ДП "НАЕК "Енергоатом", який є єдиними  покупцем продукції відповідача і систематично порушує графік платежів перед відповідачем, через що підприємство відповідача фактично виведено у тимчасовий простій, має місце систематичне перенесення строків виплати заробітної плати працівникам; систематично отримує попередження про відключення електроенергії та газопостачання, то вони відхиляються колегією суддів, з урахуванням приписів ст.ст. 6, 627 ЦК України щодо вільного волевиявлення сторін при укладенні договору і визначенні його умов (оскільки відповідач сам погодився при укладенні договору на визначений п.5.4 договору розмір пені і, з урахуванням внесення у подальшому змін до договору, вказаний пункт не переглядав), а також з урахуванням вимог ст.42 Господарського кодексу України, відповідно до якої відповідач здійснює господарську діяльність на власний ризик, відповідно, самостійно несе негативні наслідки такої діяльності. 
Решта доводів апеляційної скарги, не спростовує законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, стосовно спірного питання. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника скарги і відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.       269, 275,       276,        282-284 ГПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/2583/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 у справі №904/2583/21 – залишити без змін.
Судові витрати Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.11.2021.
      
Головуючий суддя                                                                                              О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                                М.О. Дармін

Суддя                                                                                                                            І.М. Кощеєв