КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 357/10824/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10107/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 року                                                                                                    м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                    
                                         при секретарі      Кузьмич Р.Р.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом  першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу, розпорядження та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,
за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Цукурова В.П.,-  
 
  встановив:
 
У грудні 2018 року Перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державноїадміністрації звернувся до суду із названим позовом.
Просив: визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.07.2014 № 10-3329/15-14-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області; визнати недійсним розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 року № 399 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради, яким змінено цільове призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 з ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва; витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045, яка розташована в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка незаконно відведена у власність ОСОБА_2 та в подальшому перейшла у власність ОСОБА_1 за рахунок земель водного фонду на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.07.2014 № 10-3329/15-14-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки  у власність» та розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 № 399 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради», які прийняті з перевищенням наданих законом повноважень та у спосіб прямо заборонений Законом, з грубим порушенням вимог ст.ст. 20, 59, 60, 84, 118, 122 ЗК України, ст.ст. 88, 89 ВК України.
Враховуючи, що земельна ділянка вибула з власності держави поза волею власника та в порядку безоплатної передачі відповідно до ст. 118 ЗК України, тому існують правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь  держави в порядку визначеному ст.ст. 387, 388 ЦК України.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду законне і обґрунтоване.
У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходила із його необґрунтованості.
Апеляційний суд взяв до уваги, що представником подано відзив на апеляційну скаргу, явка учасників справи у судове засідання не була визнана обов`язковою.
Крім того, згідно ордеру КС № 817097 представництво інтересів ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді надається адвокатським бюро, яке може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах.    
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ та розпорядження прийнято у межах повноважень та у відповідності до вимог діючого законодавства, оскількиСПД ФОП ОСОБА_3 (інженером-геодезистом) здійснено виїзд за місцем розташування земельної ділянки з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045, та здійснено замір відстані від крайньої точки узрізу води до земельної ділянки, яка становить 103 метри, а крутизна схилу в районі земельної ділянки менша 3%. 
Проте з такими висновками суду погодитись не можна.
Встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 18.07.2014 року №10-3329/15-14-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства надано земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 року № 399 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради» змінено цільове призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0046 з ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва.
31.10.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045.
Згідно листа № 282/02.1 від 03.12.2018 року Регіональним офісом водних ресурсів річки Рось державного агентства водних ресурсів України зазначено наступне.
Фахівцями РОВР річки Рось у межах компетенції, з виїздом на місцевість, проведено спостереження за станом Верхнього білоцерківського водосховища на річці Рось в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району та Білоцерківського середнього водосховища на р. Рось в межах м. Біла Церква Київської області.
Згідно даних Публічної кадастрової карти України та за результатами спостереження, земельні ділянки з кадастровими номерами 3220485100:03:023:0045, 3220485100:03:023:0046, 3220485100:03:023:0042, 3220485100:03:023:0043, 3220485100:03:023:0046 розміщені на правому березі Верхнього білоцерківського водосховища на річці Рось в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району. Вони знаходиться на відстані 30,0-90,0 м від урізу води. Зважаючи на той факт, що крутизна схилів у місці їх розташування перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється - 100 м. Тому зазначені ділянки частково потрапляють у межі прибережної захисної смуги.
РОВР річки Рось не надавалось погодження на відведення даних земельних ділянок у приватну власність.
Листом від 03.04.2019 року № 17-08/727 Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського, повідомлено, що річка Рось належить до середніх річок.
Відповідно до листа Інституту Водних проблем і Меліорації (ІВПіМ) від 24.06.2019 року № 375/01 земельна ділянка з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 знаходиться поблизу берегової лінії Білоцерківського верхнього водосховища, що має крутизну схилів більше 3 градусів. Отже ширина прибережної захисної смуги навколо Білоцерківського верхнього водосховища на цій території має становити не менше 100 метрів. Земельна ділянка з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 повністю або частково відповідно до вимог Водного кодексу відноситься до земель водного фонду.
До листа додано картографічні матеріали: супутникові знімки від 30.06.2009 року; супутникові знімки від 31.03.2014 року; супутникові знімки від 26.04.2018 року; інформація публічної кадастрової карти України щодо земельних ділянок.
Згідно листа від 17.09.2019 року № 33-3179 Білоцерківською місцевою прокуратурою за результатами досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018111030000369 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, виявлено порушення вимог земельного законодавства під час надання передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . 
Обґрунтовуючи поданий позов, перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури зазначив, що наказ Головного управління Держземагентсва у Київській області від 18.07.2014 № 10-3329/15-14-сг є незаконним.
Земельна ділянка з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045, як на момент її відведення у 2014 році та і на даний час, накладається на землі водного фонду, а саме на прибережну захисну смугу річки Рось.
Розпорядником спірної земельної ділянки водного фонду являється Київська обласна державна адміністрація, а не Головне управління Держземагентсва у Київській області. Крім того, жоден орган державної влади чи місцевого самоврядування не мав права передавати у приватну власність 2 га земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства.
Головне управління Держземагентсва у Київській області незаконно розпорядилося землями водного фонду площею 2 га, у зв`язку з тим, що останнє не є розпорядником даних земель в розумінні ст. 122 ЗК України та всупереч вимогам ст. 84 ЗК України.
Розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 року № 399 прийнято незаконно, оскільки у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.
Враховуючи, що земельна ділянка вибула з власності держави поза волею власника, тому наявні правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь  держави в порядку визначеному ст.ст. 387, 388 ЦК України.
Відповідно до ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Згідно положень ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.
Згідно ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;
б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
За змістом ст. 122 ЗК України розпорядником земель водного фонду є Київська обласна державна адміністрація.
На підтвердження позовних вимог прокуратурою надано: лист № 282/02.1 від 03.12.2018 року Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось державного агентства водних ресурсів України; лист від 03.04.2019 року № 17-08/727 Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського; лист Інституту Водних проблем і Меліорації (ІВПіМ) від 24.06.2019 року № 375/01 з картографічними матеріалами.
Зазначені докази підтверджують, що крутизна схилів берегу р. Рось в місці розташування спірної земельної ділянки перевищує 3 градуси, а спірна земельна ділянка знаходиться на відстані меншій від 100 метрів та частково відведена за рахунок земель водного фонду. 
Заперечуючи проти позовних вимог, представник ОСОБА_1 надав відповідь СПД ФОП ОСОБА_3 на заяву від 22.08.2020 року.
Оцінюючи надану представником ОСОБА_1 відповідь суб`єкта підприємницької діяльності, колегія суддів вважає вказаний доказ неналежним.
Так, ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_3 із заявою на підставі Закону України «Про звернення громадян». На свою заяву отримала відповідь (том 2 арк 58).
Зазначена відповідь не є висновком експерта чи висновком спеціаліста тощо, а тому не може бути належним, допустимим та достовірним доказом в даній справі.
У разі надання представником відповідача належного доказу (висновок експерта, спеціаліста), колегія суддів, з урахуванням наданих сторонами доказів, поставила би на обговорення сторін питання про призначення земельно-технічної експертизи. Утім, оскільки відповідач не надала таких доказів, клопотань про призначення експертизи не заявила, колегія суддів, виходячи із засад змагальності та диспозитивності, бере до уваги наявні в матеріалах належні та допустимі докази.
Відповідно до п. «г» ч. 3 ст.152 ЗК України захист права власності на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно ст.155 ЗК кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Враховуючи вищенаведене, наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.07.2014 № 10-3329/15-14-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 року № 399 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради» слід визнати недійсними.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;  2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Таким чином, оскільки земельна ділянка площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045, вибула з власності держави поза волею її належного розпорядника, позовні вимоги про витребування земельної ділянки є обґрунтованими та доведеними.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Подана представником ОСОБА_1 заява про застосування строків позовної давності, задоволенню не підлягає.
Про наявність порушення вимог закону, інтересів держави та необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо у 2018 році за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 42018111030000369 від 28.09.2018 року, зібраними під час слідства доказами.
Будь-яких інших документів, з яких би вбачалось, що прокурору про наявність оспорюваного рішення стало відомо раніше, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного рішення суду від 12 квітня 2021 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У порядку розподілу судових витрат з Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 1921,00 грн з кожного та за подання апеляційної скарги в розмірі по 2881 грн 50 коп. з кожного.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-                                                                                                                                               
   постановив:
 
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсним наказу, розпорядження та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння задовольнити.
Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 18.07.2014 № 10-3329/15-14-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким надано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
Визнати недійсним розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації від 07.06.2016 року №399 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради, яким змінено цільове призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045 з ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва.
Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3220485100:03:023:0045, яка розташована в адміністративних межах Пилипчанської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі по 1921,00 грн з кожного.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Білоцерківської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 на користь прокуратури Київської області судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 2881 грн 50 коп. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2021 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                                              Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                               С.Г. Музичко

 
 
                                                                                                                                                                                         В.І. Олійник